hlSSt. - HAN6 PIRSONLieHBT OCH BN8RILDA LiP. 107 



Uf förtroliKt, Ont och kärlifrt 

 mot din Tån ot-h mot hvar man, 

 •å fSniktift uch tå Irlift, 

 mit din OTin intet kan 

 dina fel till TapMi braka, 

 nir han rill din oflrd se. 

 Hjllp en fattir, »Ak den tjaka. 

 niatan råd orh Tarninf ge 



Frakta ej fSr bistra tider. 

 •Ak din Ircka i din njål! 

 Knorra intet, nir dn lider, 

 tacka God, n&r da m&r vål. 

 GSr af uppsåt aldrig illa, 

 rikaa till din h6g»U frOjd 

 gOn Tål och lefva stilla. 

 Tarm med din del flirnSjd! 



Var fSrnftjd med Ijrckana håfTor, 

 döm ej h\rdt mot andrån fel! 

 Dela med dig af de gåfTor, 

 himlen dig bcskårt till del 

 Var mot dina Tånner trogen, 

 ömsint för en blödig själ, 

 i besiat och rådslag trogen. 

 Tank ej ondt Ben tala Tål! 



Trflcta den, som da ser gråta, 

 gör ej af den arma spott. 

 Var benågen att förlåU 

 den, som ångrar Kina brott. 

 Låt rj lappri dig förtreta, 

 Tar ej kall i stora mål, 

 aldrig någon sTaghet reta! 

 Gör not andra hTad da tål! 



atl taga drottningen. Men Linné, som tyckte, att han kunde an vånda tiden 



bittre ån till lekar, lagade, når ban blef blindbock, att han kunde se litet 



"h tog sedan drottningen, så fort han kunde. Hon ropade genast: 'I>et år 



•k!' Mes Linaé låt dåraf ej afskråcka »ig utan klappade henne på hafrudrt 



h sade: 'Klappa kalla! Sitt i bank!' 8å rar braket, då man Ugit någon 



årefler sade han: 'l>en, som ger »ig i leken, får leken tåla.' 



En annan gång ntuladr drottning Ijoviaa Tlrika önskan att få en af 

 I inaéa döttrar till hofret, men fadern sTarade beståmdt nej Drottningen 

 >m hut alffot stött, fMgade, om ban ej tilltrodde beaae att uppfostra flickor 

 i iaaé STarade, att baa trodde, alt Imi ij) flhrslad sig på den sakea. 



