11(3 SVENSKT tOLKBiBIiiOTEk. 



höjdt; ett djupare tvärstreck skillde den bakre delen från den 

 främre; bruna och eldfulla ögon, skarp syn, god hörsel, dock 

 ej för musik; på fötterna snäll och lätt. Ur en annan beskrif- 

 ning på Linnés utseende tillägga vi: »Pannan medelmåttigt 

 hög, på ålderdomen rynkad; håret hvarken rakt eller krusigt; 

 i barnåldern hvitt, sedan brunt och vid tinningarna rödlätt, 

 slutligen grånande; ögonbrynen bruna; ansiktsfärgen blek; ögo- 

 nen bruna, mycket skarpa, lifliga, glädtiga; synen förträfflig 

 äfven beträffande minsta föremål; näsan rak; en liten vårta på 

 högra näsvingen och en annan (något större) på högra kinden.» 

 Dessutom säges det, att Linné hade dåliga tänder, enär de ge- 

 nom svår tandvärk voro maskfrätta från ungdomen, och att 

 han var tandlös före det 60 :e året. 



TRETTONDE KAPITLET. 



Linnés sista år och död. 



Linné hade mycken arbetslust och stor arbetskraft; men 

 illamåenden och sjukdomar nödgade honom dock emellanåt att 

 afbryta arbetet. Så plågades han understundom af migrän, som 

 förorsakades af dietfel, förkylning eller sinnesskakning; så an- 

 sattes han gång efter annan af andra sjukdomar, såsom skör- 

 bjugg, stenpassion och podager m. m. Under 1760-talet var 

 han jämförelsevis frisk, dock var han äfven under denna tid två 

 gånger sjuk, till och med farligt sjuk: en gång i lungsäcksin- 

 flammation och en gång i Uppsalafeber. 



Från och med år 1770 var han hvarje år allvarligt sjuk. 

 Är 1770 led han af någon magåkomma, och år 1771 var han så 

 illa däran, att föga hopp var om lifvet. Är 1772 skref han till 

 sin vän doktor Bäck, att han på allting märkte, att hans lif vore 



