122 SVENSKT FOLKBIBLIOTEK. 



tat en stor mängd felaktigheter, som insmugit sig i läran om 

 växterna samt att han undersökt, beskrifvit och klassificerat 

 €n stor mängd förut okända växter. 



Ändtligen har Linné genom sin väckande undervisning 

 och den »lifgifvande kraft», som låg i hela hans personlighet, 

 framkallat hos mången håg till botanikens studium, och han 

 har bildat en hel skara lärjungar, som gått i hans fotspår.* 



Äfven i läran om djuren (zoologin) gjorde Linné betydande 

 insatser. Så klassificerade han t. ex. däggdjuren efter tand- 

 byggnäden och förflyttade hvalarna från fiskarnas till dägg- 

 djurens klass; till kännedomen om insekterna lämnade han 

 viktiga bidrag; framställde nya grunder för reptiliernas, fiskar- 

 nas, snäckornas och musslornas ordnande samt samlade, namn- 

 gaf och beskref en mängd nya djurarter m. m. 



I läran om stenarterna (mineralogin) har Linné också gjort 

 sig ett namn. Särskildt märkliga äro de åsikter, han framställ- 

 de rörande kristallernas uppkomst och om deras användning 

 vid mineralens klassifikation. 



Uppmärksamhet ägnade han jämväl åt jordens bestånds- 

 delar, och beskref synnerligen noggrant, hur de olika stenar- 

 ter, hvaraf Kinnekulle består, äro lagrade på hvarandra, samt 



* Linnés förnämsta botaniska arbeten äro: Systema naturae, hvari han 

 framställt naturföremålens indelning i klasser, ordningar, släkten och arter; 

 Biblioteca botanica, om hvilken har blifvit sagdt, att den förråder en vete- 

 rans beläsenhet; Fundamenta botanica, angående hvilken han själf yttrat, 

 att den är ett litet arbete på några få sidor, men frukten af sju års mödor: 

 den innehåller en samling regler för botanikens vetenskapliga behandling. 

 Alla dessa utkommo i Holland 1735. Vidare Genera plantarum, Critica bo- 

 tanica, Flora lapponica, Corollarium generum plantarum, Methodus sexualis. 

 Dessa sistnämda utkommo jämväl i Holland 1737. Classes plantarum utkom 

 1 samma land följande år. Philosophia botanica trycktes 1751 och Specics 

 plantarum 1754. Slutligen Hortus upplandicus och Flora dalecarlica. 



Dessutom utarbetade Linné beskrifningar öfver de landskap, som han 

 haft uppdrag att undersöka, samt en mängd smärre afhaudlingar, hvari han 

 framställt nya synpunkter, hvarifrån man borde utgå vid studiet af växterna. 

 Så har han föranledt, att växtläj-an sönderfallit i flera grenj^r. 



