Tryckt såsom dedikation i Species pläntarum ed. I (1753); på svenska, 

 fastän arbetet för öfrigt är helt och hållet på latin. 



' Första gången, då Linné kom i närmare beröring med någon af de 

 kungliga, var 1744, då den året förut till Sverige ankomne kronprinsen Adolf 

 Fredrik besökte Upsala och universitets-kansleren vid presentation af alla pro- 

 fessorerna »framstälde Professorerna Andreas Celsius och Carl Linn^eus såsom 

 lumina Äcademice för sin innom och utom Riket bekanta lärdom». Följande 

 år skulle äfven Kronprinsessan Lovisa Ulrica göra ett Upsala besök, hvarför 

 Rektor och fyra professorer, bland hvilka Linné var en, »deputerades att virid 

 detta länets början [d. v. s. vid Flottsund] giöra en underdånig upwaktning». 

 Härwid »blifwer Linnaeus ensam antydd att följa med till Ekholsund, at där få 

 speciel audience hos Hennes Kongl. Höghet». Ytterligare bevis pä kronprins- 

 parets bevågenhet erhöll Linné 1746, då det i början af Juni åter »besåg 

 Academien och regalerade en hop af academie staten med guldmedallier, men 

 då de andra få hwardera sin, får Linn^ius 2:ne, till tekn at han behagade». 

 Naturligtvis kände han sig häröfver både smickrad och tacksam och särskildt 

 intogs han af den unga, vackra och intelligenta Lovisa Ulrica, hvarför han 

 ock kort därefter (den 18 Juni), då han under sin Västgötaresa samtidigt med 

 kronprinsparet kom till Mariestad, antagligen ej saknades, då »Folket så ifrån 

 staden, som frän landet derikring trängdes at få åskåda en så förträfflig Prin- 

 cessa. De sägo, de älskade och wördade hennes skönhet, wishet och mildhet». 

 Till henne dedicerade han ock beskrifningen öfver denna sin resa. 



Den mera flyktiga beröring, hvari Linné sålunda kommit till de nämnda 

 kungliga personerna, efterträddes snart nog af en lifligare, förorsakad däraf, 

 att båda började att — följande det då ganska allmänt herrskande modet — 

 anlägga hvarsitt naturalhistoriska museum, den ene på Ulriksdal och den andra 

 på Drottningholm. För dessas ordnande och förökande måste Linnés hjälp an- 

 litas. Därför, när Lovisa Ulrica (1753) »skaffat sig de ståtligaste samlingar af 

 Conchylier och Insecter ifrån Indien, så att de täflade med de största i werl- 

 den, LiNN^us får befallning att komma dit till Drottningholm att beskrifwa alt 

 detta .... Han fick då det nöjet dagligen conversera med en så stor och 

 dråpelig Drottning och en så mild Konung». 



Adolf Fredrik hade visserligen förut genom köp förvärfvat sig en sam- 

 ling af djur, mest amfibier och fiskar, »alla från en främmande wärld härkomna» 

 och »alla inlagda i Flaskor, fyllda med Spiritus vini», men dessa skänkte han 

 1745 till Upsala universitet, och Linné lemnade följande år däröfver en redo- 

 görelse i disputationen Museum Ädolpho-Fridericianum. 



Följande sin gemåls exempel och sporrad af hennes energiska ifver, bör- 

 jade han emellertid sedan att förskaffa sig en zoologisk samling och använde 

 därtill sådana summor, att Linné redan 1753 förklarade, att »Hans Maij:t 

 samblar fortare än någon annan», och följande år, att »Hans Maj:ts cabbi- 

 net blifwer det största i welden; rätt nu är svfårt att lägga något till». Och 

 häröfver skulle ett praktverk med talrika planscher utgifvas. Linné kallades 

 därför till Ulriksdal, hvarvid »Deras Majästeter låto Linnaeus hela dagen wara 

 deras speciella sällskap och liksom han tillhört Hofvvet, dä ej annat talades än 

 om Naturalier, som af Öfwerheten nådigt hördes och betraktades». Äfven un- 



