90 



dok har delt ock lyckats för sombliga, men däremot de, som tilförene 

 haflft fråsan, äro säkert härigenom hielpte, hwilket jag på rätt många 

 hadde tilfälle at erfara nu i wåras uppe i Savolax och Guopio soken. 

 Endaste olykan är, at detta bark watn har en olidelig twär smak, och 

 kan således pmöjeligen brukas för wåra tiders läkra patienter; men af 

 bönder och dem, som endast mäta alla medicamenters krafft effter dess 

 skiärpa och brännande smak, kan dett med nöje brukas. 



Detta är det läkemedel, hwarmed en bonde i Savolax, benämbd 

 Heiskanen, giorde sig i orten mycket namkunnig och botade mången 

 siuk, i synnerhet af Fransoser och andra dylika exanthematiska siukor. "^ 



Huru barken pulveriserad ehr ock i extract må agera, kan jag eij 

 något säga om, utan kommer dett an på försök, dok hoppas man til 

 b ästa. 



Jag innesluter mig i Wälborne Herr Arcliiaterens ynnest och fram- 

 härdar med wördnadsfull högachtning 



Wälborne Herr Archialerens 



ödmjukaste tjänare 



Abr. Argillander. 

 Helsingfors d. 25 Maij 

 1753. 



Linn. Soc. Vol. 1: 182 — 183. — I brefvels marginal äro uppfästade prässade 

 exemplar af Astragalus alpiniis L. (blommande) och Arabis suecica Fr. (blad- 

 rosett och blombärande topp). Af den senare finnes exemplar i Linnés herba- 

 rium, som tagits »in Eabo paroecia Nylandia». 



' I Fl. suec. ed. II p. 257 upptogs Astragalus uralensis såsom af 

 Argillander anträffad «in Finlandia paroecia Heinola et ad Tavastehus 

 prope Storjois in jugo arenoso». Linné synes sedan hafva insett sitt miss- 

 tag och funnit den finska växten vara Astragalus alpinus. I Sp. pl. ed. II 

 (1763) angifver han nämligen A. uralensis förekomma endast »i» Sihiria*. 



* I Fl. Su. ed. II p. 166 omtalar Linné, att man, enligt uppgift af Gadd, 

 i Finland begagnade sig af koncentrerad dekokt på häggbark såsom botemedel 

 mot syphilis, äfvensom af häggbär mot dysenteri. 



