100 



han utförl. föreställer, huru naturen småningom upstiger ifrån den krafft, 

 som kringdrifwer wätskorna i vegetabijierne, till den som närer djurens 

 machine, och sist till den, som ger menniskjan förmåga att tänka. 



Herr Archiatern täckes gunstigast ursäkta att jag med så lång skrif- 

 welse beswärar. Om jag på de öfriga orter jag tänker uppehålla mig, 

 kan wara till någon tjenst, skall det högel, fägna mig. Jag reser i denna 

 wecka tfll Leipzig, och så till Göttingen. Jag ber ödmiukel. att altid få 

 försäkra mig om H:r Archiaterns grace, och framhärdar under beständig 

 wälgångs tillönskan, med all wördnad 



Högädle och Högtförfarne Herr Archiaterns 



Ödmjuke tjenare 



Sam. Aurivillius. 

 Berlin 

 d. 1V22 September 1748. 



Linn. Soc. Vol. I; 207—210. 



^ Johan Gottlieb Gleditsch; se bref 238 not. 6. — Bland hans skrifter 

 må här anföras Methodus Fungorum (Berl. 1753) och Systema plantarum e 

 staminum situ (Berl. 1764). — På brefvets sista tomma sida har Linné anteck- 

 nat de hufvudgrupper, hvari växterna i sistnämnda arbete äro fördelade: »1. 

 Thalamostemones (Polypetales), 2. Petalostemones (Monopetales), 3. Caly- 

 costemones {Icosandria), 4. Stylostemones (Gynandrce), 5. Latentes (Cryp- 

 togamia).* Den sista hufvudafdelningens namn är dock hos Gleditsch Cryp- 

 tostemones. 



^ Arhor vitcB = Thuja occidentalis L. 



' MiCHAÉL Matthias Ludloff, född 1705, professor i Berlin, död 1756. 



* JoHANN Georg Siegesbeck, född 1686, akademiker och föreståndare för 

 botaniska trädgården i Petersburg, sedan läkare i Seehausen nära Magdeburg 

 och där död 1755. Frän att hafva varit Linné synnerligen tillgifven, uppträdde 

 han helt plötsligt såsom dennes hätskaste fiende och sökte genom sitt 1737 

 utgifna arbete Botanosophice verioris brevis sciagraphia att kullslå de af 

 Linné uttalade åsigterna om växternas sexualitet och det därpå bygda sexual- 

 systemet, och detta särskildt på den grund, att Gud aldrig inom växtriket skulle 

 kunnat tillåta en så afskyvärd otukt, som i Linnés nyutgifna skrifter omtalats, 

 samt att ett så okyskt system aldrig skulle kunna utan att väcka anstöt fram- 

 läggas för en studerande ungdom. Själf uppträdde ej Linné till sitt försvar, 

 utan han öfverlät detta åt sin vän J. Browallius, som 1739 utgaf Examen 

 epicriseos in systema sexuale Linncei auct. Siesgesbeckio, och den ofvan- 

 nämnde Gleditsch, hvilkens Consideratio Epicriseos Siegesheckiance in Linncsi 

 systema sexuale et methodum botanicum huic superstructum utkom 1740. 

 Följande år sökte Siegesbeck ytterligare försvara sina åsigter genom motskrif- 

 ten Vaniloquentice Gleditschina specimen, äfven den stötande genom stilens 

 bitterhet och hätskhet. — År 1745 blef Siegesbeck afskedad från sin befattning. 

 Detta liar gifvit Linnés biograf S. A. Hedin anledning tiU att berätta, att denne, 



