108 



gården i Upsala. Efter dess död införde Linné i Vet. Akad:s Handl. 1768 en 

 uppsats: Miis Agufi Sy st. Nat. Eller Beskrifning på et Brasiliskt Djur, 

 Aguti. Ur redogörelsen för dess lefnadsvanor må här meddelas: 



>Maten: Bröd, Säd, Frukt, Rötter, hälst Nötter; men intet Kött, Kål, 

 Sallat, Gräs eller annat grönt. När det fick mat, satte det sig på huken, hölt 

 - maten med framfötterne såsom en Ickorn, gnog på samma sätt, men ganska 

 fort; det öfverflödiga gömde det, och med nosen nedgrof i jorden. Det var 

 mycket snålt, iast det fick mer än det kunde äta, hvilket gjorde djuret mer 

 familiért, at det gick fram til folk, steg up med framfötterne på ens ben, räkte 

 sig up, samt slickade händerna på folk, at recommendera sig till mat; men 

 ville icke gerna låta lyfta sig up, om det ej var dess hungrigare. Dricka sökte 

 det ej mycket, och sin drick sög det. Mjölk var ej heller dess delice. När 

 han fick någon mat och begynte gnaga, korrade han i halsen, gick ur vägen at 

 äta, och då det var bestält, kom han att söka mera. 



R öreisen var föga, efter han var bunden, ty han satt mast stilla, och 

 häldre hölt sig i skuggan, än i Solen; där han oftast slickade sina framfötter 

 och strök sig på sina nakna öron, jag vet ej för hvad orsak. Då han är fri, 

 skal han kunna löpa förlräffeligen fort. Han hoppade sällan, högst ^ 2 aln högt. 

 När detta djur hvilade, satt det altid på huk, med mycket raka sträkta fram- 

 ben, som et Rådjur, hvilket var dess ordinäre ställning; och det kryper intet 

 som Möss. 



Sömnen var ringa; det sof med öpna ögon; och låg mast framstupa 

 eller satt det. 



Altereradt på något sätt, högdes håren upp, ifrån midt af ryggen, och 

 helt bart åt. Det lystrade stadigt. Var mildt och bets intet; men när det 

 blef ondt, stampade det hårdt emot jorden med bakföltren. Det låter sällan, 

 och då grymtar det nästan som en gris, men morrar i halsen, nästan som en 

 katta, då del får någon fägnad». 



Från Fr. Bedoire finnes ett bref till Linné (Linn. Soc. Vol. I: 504—5), dateradt 

 Stockholm den 7 December 1774, hvari han omtalar sin önskan att få till Lissa- 

 bon medfölja sin broder, som varit på besök i Sverige, fastän denne sökte af- 

 skräcka honom därifrån pä grund af »en odräglig kostnad» och sjöresans be- 

 svärligheter. »I händelse Herr Archiatern täcktes finna, att jag enlt min 

 stora lust och åhåga skulle kunna åstadkomma någon nytta på en sådan resa, 

 täcktes Herr Archiatern nämna något till min Bror därutinnan skrifteligen. 

 — Jag torde få den ähran att nämna det jag gjordt tämml. förkofring i Ört- 

 samlingen». Antagligen blef denna reseplan icke realiserad. 



