115 



af hans egen hand, merendels från sjelfva originalerne, med hans vanliga accu- 

 ratesse och granlagenhet, så at Auctoremes egenhändiga Orthographie altid 

 finnes bibehållen» (P. J. Bergii gåfvobref, meddeladt i And. Schönbergs ^»lin- 

 nelsetal öfver B. Bergius, Stockh. 1785). — Genom dessa afskrifter hafva 

 många bref frän och till Linné räddats från att gå alldeles förlorade. 



5U. 



Välborne herr Archiater och Riddare. 



Härjemte har jag den äran at öfversända några upsatser pä de 

 märkeli gaste fel, jag wid de sista Revider-arkens genomläsande af Systema 

 Naturae^ funnit uti correcturerne wara förbigågne. Jag har wid dessa 

 arken gjort mig den mödan, at collalionera hwart revidér-ark med sjelfwa 

 Manuscriptet och senaste correcturen, hwarigenom jag ock, som här 

 synes, funnit långt flera fel, än mig annars möjeligit warit, ity ej alle- 

 nast bokstäfwer, utan ock hela ord, ja äfwen hela rader och meningar, 

 som i Manuscriptet stådt, funnits utelämnade. Men jag har ej skött om, 

 at på dessa upsatser anteckna mångfaldiga andra fel, som i correcturerne 

 från Upsaia warit rättade, och sedermera af Gesällen på tryckeriet för- 

 bigågne, icke heller mindre fel med Commata, puncter och sådant smått, 

 som undertiden behöft tilläggas eller borttagas. Jag will nu wäl tro, at 

 dessa arken skola i det nogaste wara frie ifrån tryckfel, äfwensom jag 

 och om alla de foregående, som jag sedt igenom, kan med sanning säga, 

 at alt hwad i sidsta correcturerne rättadt warit, noga wid reviderandet 

 blifwit i akt tagit, ehuru man likwäl i Upsaia behagat utlåta sig, at ej 

 alt blifwer rättadt, som der corrigeras, utan twärt om under tiden för- 

 wärras. Men detta lärer aldrabäst kunna skönjas utaf sjelfwa correc- 

 turerne och Revidér-arken, som på tryckeriet altid stå att commendera, 

 när man behagar; och lära ock desamma aldrabäst kunna wisa, huru- 

 wida min åtgärd warit nyttig eller igenom det föregifna förwärrandet 

 skadelig. Hwilketdera det nu warit, så är det säkert, at det kostat mig 

 mycken möda och alt för mycken tidspillan, i det jag hwarje gång be- 

 höft dertil hela 4 timarne. Jag har wäl under alt detta hafft en täm- 

 mehg satisfaction i det fagnesamma hopp jag ägt at kunna göra herr 

 Archiatern något nöje och tjenst; men ett swigtan^e hopp är icke nog 

 soulageant, när jag werkelig. lider genom andra importante göromåls 

 eftersättjande, som på dessa stunder kunde uträttas, och hwaraf en hel 

 hop redan effectivement äro wordne försummade. Jag trodde mig der- 



