124 



' Spigelia Anthelmia L. Sp. pl. ed. I p. 151. Denna i Sydamerika före- 

 kommande växt, som i sitt hemland länge nyttjats såsom ett kraftigt bote- 

 medel mot spolmask, hade vid denna tid börjat användas äfven i Europa, sär- 

 skildt Frankrike, men den kom snart ur bruk, emedan den än förorsakade 

 svåra sjukdomsfall och t. o. m. dödsfall, än till sin verkan var svag eller ingen, 

 å.Ut eftersom drogen var färsk eller förlegad. 



^ Johan Brovvallius, född 1707, fil. magister i Upsala, physices professor 

 i Åbo och slutligen biskop därstädes, död den 27 Juli 1755, alltså ej långt före 

 detta brefs affattande. Samma år hade han publicerat sitt Betänkande om 

 Vattu-minskningen, hvaruti denna läran efter den Heliga skrift, naturens 

 lagar och förf ar enhet en prof vas samt oriktig befinnes (Stockh. 1 755). Däri 

 polemiserar han äfven mot sin gode vän Carl Linn^eus, särskildt hvad beträf- 

 far dennes åsigter om den rol, som sargasso-algen spelat vid bildning af så- 

 dana berglager, hvari mussle-petrifikat finnas (jfr. brefvet 273 not. 5). Han 

 tvekar härvid ej att uttala, att »Herr Archiatern Linn-ei eldiga nimme visar 

 sig icke mindre i den synnerliga tankan Han yttrat om bärgens tilkomst under 

 Sargazzo, än i oräknehga andra mål; men jag tycker Han vid det tilfället 

 icke haft i sinne, at säga en sanning, utan en possibilitet och en gissning, som 

 man kan roa sig med, til dess förfarenheten gifver något säkrare vid handen». 

 Han framhåller såsom bevis härför, att »Sargazzo växer bara emellan tropi- 

 cos», och att det vore omöjligt »at flytta Sargazzos climat ifrån tropicorum 

 mellanrum hit til Norden», hvadan »Skånske Skalbärgens testacea ej i for- 

 dom tima kunnat här lefva bland dylik Sargazzo (Fucus natans L. Spec. 

 pl. ed. I p. 1160, »in Pelago libere natans»). Jfr öfversättningen af Linnés 

 Oeconomia naturee i Valda skrifter af allmänt naturvetenskapligt inne- 

 håll s. 8—9. 



^ I Skånska resan s. 309 omtalar Linné, att han vid Helsingborg »i prae- 

 cipicen af bergen» iakttog »Flisan, en hård sandsten, som lät tälja sig och 

 hårdnar i luften — — — , och emellan denna Flisa lågo tunna skifvvor af lös 

 skiffer. — — — Skifvvren lades emellan sandstens-hwarfvven, då sandstenen 

 wart flygsand och Skifwren mylla; men härtil fordras långa tider. Jag his 

 nar, då jag står på denna högd och ser neder för de långa tidehwarf, som 

 förflutit liksom wågorne i Sundet, och lämnat efter sig så fä, nästan utnötte 

 spor af den forna werlden, och som nu endast äro i stånd at wiska, sedan 

 alt annat tystnat». Liknande uttalanden har han ock (s. 348) om sandstens- 

 lagren vid Skillinge, hvilkas bildning kraft »oändeliga tidehwarf». Häremot 

 invänder Brovvallius, att med antagande af Celsii uppgift, »at vatnet på 100 

 år minskas 9 quarter», skulle för de nämnda Helsingborgsbergens bildning 

 »oändeliga tidehvarf» ej varit behöfliga. »Sådant alt har icke kunnat undfly 

 Archiatern Linn^i skarpsynta ögon: men efter han ändock sig sjelf ej yttrat, 

 så måste jag stanna i ovisshet, hvad minskningsmon han admitterar, eller om 

 icke desse och flere dylika rön torde hos honom göra jämväl sjelfva satsen 

 tvifvelaktig». 



