133 



Medicinen til Landtmannens nytta någonsin skal kunna oppbringas, 

 så måste den aldeles byggas på rön och förfarenhet liksom på en 

 ny grund. ^ Detta kan aldrig värkställas utan ett publict Lazarett 

 och af en Medicus, som är van vid praxin clinicam samt därjämte 

 underbygd med härvid tilräckelig grund i Botaniquen, ty utom 

 Botaniquen vet ingen Medicus at försöka rätt wåra inländske wäx- 

 ter, förtager sig eller ock fruktar vid deras förskrifvande, då han 

 ej vet örternas natur; då en Botanicus kan utvälja de törnämste 

 och ifrån minsta dosis stiga up till han finner den rätta. Jag ser 

 altså tydeligen, at om Herr Doctorn vinner denna sin ansökning, 

 länder det til rätta Medicinens uphjälpande i Fäderneslandet, och 

 til Allmogens stora förmån. Då vinnas ock det, som jag så länge 

 önskat mine k. Landsmän. Kände Höga Vederbörande Herr Doc- 

 torn så väl som jag, så blefvo Herr Doctorn vid detta tilfället 

 ostridigt själftagen. Lät mig veta, huru det slår ut, och om det 

 lyckas, skal det fägna mig, något för H:r Doctorns åstundan, men 

 aldramäst för Fäderneslandets förmån. Skulle ock icke H:r Doc- 

 torn få det, så lär dock icke vår tid lämna oss den förmån, som 

 är oss så oumgängelig. 

 Jag förblifver 



Ädle och Höglärde Herr Doctorns 



lydige tjenare 

 Upsala d. 29 Julii C. Linneeus. 



1757. 



Utanskrift: 



Medicina Doctoren 

 Hög/örfarne H:r Pet. Jon. Bergius 



Stockholm. 



Afskrift af B. Bergius (vol. II s. 107). 



' Om Linnés ifver för användande af inhemska, billiga läkemedel se t. ex. 

 hans disputation (1753) Planta officinales. — Bergius synes ej hafva sökt 

 den i detta bref omtalade befattningen vid Stockholms barnhus, men han sträf- 

 vade sedan under hela sin praktik att realisera sin lärares åsigter rörande an- 

 vändande af läkemedel af inhemskt ursprung. 



