203 



Hwad stora werket, SjJecies plant., ^ angår, så har man sett, 

 [att] både Sherard,^ Dillenius^ och andra drunknat i konsten. Det 

 är mig nog heder efter min död, om werlden kan se, att jag warit 

 det wuxen, om jag ej tröttnat. 



Om jag är nöjd med den lön, jag hafwer, och det arbete, jag 

 bör, och den lilla heder, jag här tills kunnat förvärfwa; Herre 

 Gud, huru wäl kan jag icke då lefwa, som eljest wore i werlden 

 utan att se menniskor. 



Det är icke nu den tiden, att puhlicmyi kan utkasta pennin- 

 gar på läswurmar. Annat är Paris och Leidén, annat Upsala . 

 Tro icke, att andra skola mena och tänka på botaniquen, som 

 H:r Baronen; tro icke, att hela werlden skall hafwa lika tycke för 

 Eder egen son, som I sjelf har. 



H:r Baronen mins, jag sade senast, att, om pubUcum wille 

 gifwa mig årl. 100 dukaters pension, jag då wille offerera till Aca- 

 demien mina herbarier, stenar, bibliotheca botanica och andra 

 naturalier, på det jag skulle wara i stånd att upphjelpa professio- 

 nen utan mina barns stora skada; men tala aldrig om detta, ty 

 jag betänker mig; jag ser icke, hwarföre jag det bör, hwarföre jag 

 skall contribuera mer, än andra, då jag gör min tjenst så wäl, 

 som andra. 



Alltså K. H:r Baron, slå inte på min häst för hårdt och skaffa 

 honom inte hafra, att han skall springa mer; nog har jag slgutsat, 

 lät andra skjutsa också. 



Solve senescentem, mature solve equutn, 



Ne currat nd extremttm et ilia ducat. * 



Nu kommer jag ut med en disputation,^ som skall wara cu- 

 rieuxare, ån ett helt års acter från Paris. 



Lef wäl, älska botaniquen, men ej på min rygg; nog har jag 

 skjutsat, utan alt få någon hwila. 



Jag förbi. 



Högwälborne H:r Barons 



lydige tjenare 

 Upsala d. 28 Oct. 1746. G. Linnaeus. 



Äfskrift efter originalet, som egdes af lektor C. J. Lindebero i Göteborg; 

 hvar det nu finnes, år obekant. 



' Under sommaren 1746 började Linné att sammanskrifva det digra och 

 mödosamma verket Species plantarum samt »arbetade därpå från morgon till 

 afton, att jag nästan däraf grånar». Träget höll han ut härmed inpå 1748 



