224 



Jag har 5 näcktergalar, som siunga både i bur och löse i cam- 

 maren. 3 äro fångade i år. De bli snarare tame och mer tame än 

 någon annan fogell och äro eij svåra at conservera. De söngo ännu i 

 går, men eij så mycket som förr. af ett par canariefoglar har jag hvart 

 år circa 12 ungar. 



Linn. Soc. Vol. II: 21—22. 



579. 



— — — Rönet om Paddorne mot kräftan är märkwärdigt ; 

 jag har wisst läst det hos någon af de gamle, men minnes ej nu, 

 hwarest; artigt är, at det confirmeras. 



Jag såg i min barndom, at en käring curerade min Broder för 

 Paronychia med det hon högg med en lia en Padda i tu, och lade 

 på fulslaget, och han blef god innoiu 24 timmar. På min födelse- 

 ort är detta allmänt emot fulslag. 



Man wet, at mot Paronychia brukas åtskillige tetra, Solanum 

 verbascum etc. Ångelska pulfret mot kräftan är ock säkert ex 

 tetris, torde altså Bufo, licet venenatus, ej skada, fast mera gagna. 

 Rått kött lagt på kräftskador, til dess det antagit primum gradum 

 putrefactionis, recommenderas ock af de gamla. 



Om Paddorna fästa sig, wet jag intet mer än af den gamla 

 relationen om grodan (Bufo), som fäste sig på munnen af en 

 munk, som sof, och han fick ej hanne tädan, för än man lade ho- 

 nom under en spindelwäf; spindelen släpte sig neder på en tråd 

 och stack hanne, at hon föll af. Men om Paddorne suga, har 

 jag ej hört, kanske de suga det rutna, ty uti Cadavera krypa de 

 ofta in. 



Sannerligen det wore wärdt at försöka i Lazarettet på någon, 

 som hade en obotelig kräfta, der ingen ting är farligt, utan patienten 

 måste dö. Mig förefaller det intet paradoxt. Jag wet, at Bön- 

 derne äfwen lägga i tu huggne Paddor på ormbett. 



Det är wäl et styggt medicament, men ej så styggt för den 

 sjuka som kräftan. ^ — — — 



Detta utdrag ur ett Linnés bref, skrifvet 1768, finnes intaget i P. Bjerchéns In- 

 trädes Tal om Kräftskadors , Scrophulösa och Veneriska särs och svull- 

 naders igenkännande, hållit för Kongl. Collegium medicum den 18 Octo- 

 ber 1771 sid. 26 (Stockh. 1772). 



