292 



BONDE, GUSTAF. 



Född 1682. grefve, riks- och kansliråd, president i Kungl. Rergscollegium, 

 ledamot af Vetenskaps-akademien, Upsala universitets kansler, död 1764 Om 

 hans intresse för botaniken vittna bland annat hans Anmärkningar om löfven 

 på Träden (Vet. Akad:s Handl. 1748). 



603. 



Höglärde H. Professor! 



Höglärde H. Professoren hade behagat uti Couvertet af Kongl. Wet- 

 tenskaps Societeten^ till mig åstunda någon kundskap af min Sedreterare 

 om min ankomst till Hässleby, men som lag här eij hafv^^er någon annan 

 Secreterare, än den som har samma nampn som lag sielf, beder lag att 

 mig tillåtas må sielf för den äfwen min tacksäijelse att aflägga. lag har 

 länge önskat mig den fägnaden alt få nyttia H. professorens goda be- 

 kantskap och umgänge, ty med sådane Män, som H. Professoren allmänt 

 är kiänd före, haar altijd warit min åstundan och största nöije att få 

 umgåås och profitera utaf; men fruchtar att hwarken lag el. min trä- 

 gård^ lär [för] närwarande kunna upfylla den goda idéen, som wänner oför- 

 skylt derom gifwit. denne senare haar så lijdit i desse bägge sista wintrar, 

 att lag fruchtar i min liflfztijd eij kunna bringa honom i sitt förra stånd 

 igen. Emedlertijd skattar lag min der wid anlagda möda eij förgäfwes, 

 om den kan attirera mig den ähran af H. professorns angenähma besöök, 

 och skall eij underlåta wid min dijtkomst i sommar der om en tiänstl. 

 påminnelse giöra. Med all tillgifwenhet haar lag den ähran städse att 

 förblifwa 



Höglärde Herr professorens 



tiänstskyldigste tiänare 



Gustaf Bonde. 

 Biörnö wid Nortällje d. 12 Januarij 

 1748. 



Originalet finnes i Vetenskaps-Societetens i Upsala arkiv. 



' Vetenskaps-societeten valde 1735 Bonde till sin prceses illustris, hvilken 

 plats han ända till sin död innehade. 



** Vid Hesselby i Spånga socken nära Stockholm. 



I ett helt kort bref (Linn. Soc. Vol. II: 114), dateradt den 18 Januari 1759, 

 tackar han för mottaget nyårsbref och uttalar önskan, att Linné vid blifvande 

 Stockholmsbesök måtte bereda honom »den äran och nöijet af dess kära um- 

 gänge, som jag altid så högt skattadt och a qico numquam nisi doctior recessi »• 



