324 



för örnnigaste gräs och blomsterwäxtens skull, fast än slotten kan nfiera hindras 

 än som på släta mareken; dock lönar arbetet mödan. > Vidare finnas »tufvvor 

 på myror, fly, flottliolmar och sumpiga orter.» »The sämsta äro the, som be- 

 stå af Bödgiörsse eller ockra och bära ingen särdeles frucht.» Andra »bära 

 åtskilliga slags gräs, i synnerhet thet så kallade Står*; åter andra bära örter 

 eller buskar »och tylikt mera», »hwilka tufwor här intet giärna bortrödies, utan 

 ofta förändras af wattnets utfall och jordens tilökande». 



* Den andra af ofvannämnda frågor besvarade han genom utdrag ur 

 xGuds rika fatabur af Fyrfota Diuren i Helsingland». Om björnen 

 säges. att dess »lektjd är intet här i orten wid början af wintern, såsom 

 the naturkloka berätta, utan i saning i Julii månad eller ock wid början af 

 Augusti . . . Honan för aflelsen synes inga Spenar äga, utan äro indragne och 

 in uti långa, dock glesa håren sittiande på buken emellan bakbenen. Dock då 

 det lider emot födelse, begynna the alt mer och mera swäUa och tå allermäst 

 utdragas, när de födde ungar dja få, hwilka aldrig här i orten äro flere än 

 t vän ne, ty äro ock spenarue allenast 2:ne, som ock sedermera krympes och 

 indragas, at the med möda kunna synas, när ungarne afwande äro . . . Sägnen, 

 ehuru allmän then är ock vvarit hafwer, at när Biörninan föder en unge alle- 

 nast, warder theraf en Järf, thet kan iag för wisso intet berätta». — Om L e- 

 kattens eller Hermelinens »samangång» säger han sig »intet så just sam- 

 tycka till Plinii utsago, then ock 01. Magnus ogiUar, en god Nordländinge ; 

 han skrifwer fuller at the wid början af Maji månad komma i tiurande eller 

 brunsten och löpa skocketals tilsaman och klasetals hängia ihopa etc. etc. etc. 

 Men sådant har iag intet sett. Dock är thet wist at honan föder 4 el. 5 ungar 

 oih yngiar them uti boet i jorden, uti holiga trä, i löfhögar etc. wisandes fram 

 wid födelsetiden små spenar radtals fram åt buken, alt som ungarne många 

 äro, lika som mården, Eckorn, Musen och Caninen, hwilka spenar utdragas wid 

 diandet, men sedermera tyna och indragas, at de föga kunna synas, åtminstone 

 intet utom håren». 



^ Af »Guds rika fatabur af Foglar i Helsingland» lemnas endast ett 

 kort utdrag om »Sniö-sparfwar» eller »the små foglar, som endast om wären 

 vvisa sig skock-tals framme, när wintersniön är bort tynader och then så kallade 

 giöksniön faller och när solskinet är . . . The.sse äro tå frame här i orten, men 

 sedermera synas the här intet. Kan hända the ombyta färgen med tiden.» 



® Utförligast redogöres i »Guds rika fatabur uti Helsing-ivatnen" för 

 Simporna. »The äro af en underbar skapnad med ofanteligt hufwud, stor och 

 bred mund, tiocka läppar och starcka käftar med rätt små tänder, smal och 

 skarp tunga, stor ögon i skallen etc, hwaraf Swenska ordqwädet om gap- 

 strupar är tagit: Han är aller i munnen, som simpan i hufwudet, ägandes 

 sä hwassa och styfvva taggar och knåttrig horn i skallen, at han må säjes wara 

 en Scorpä;na, som med barnhänderen intet tagas må, i synerhet när hon stirrar 

 och utbreder hufwudet.» Af detta slags Fiskar finnas i Helsingland tvenne 

 slag, nämhgen Horn-simpor och Brok-simpor, hvilkas olikheter utförligt 

 beskrifvas. Äfven redogöres för deras olika lefnadssätt, fångst och användning ; 

 båda ätas med begärlighet, men »gallan och lefren, som stora äro, brukas 

 här mera at torkas och stötes, och gifwes them siukom in. Emot magref har 

 jag oftast funnit godt wara». — Med Societas litteraria (Vetenskapssocieteten i 



