12 



iag mot min wilja nödj^as sluta, och med oaflåtol. wördnad til stoftet 

 framhärda 



Högädle Herr Prof essoron» 



ödmiukaste Tienare 

 Pehr Kalm 

 Moscou d. 16 A pr. 

 1744. 



P. S. Jag wil ei annat förmoda, än at Herr Professoren fått mit 

 bref från Petersburg, hwari iag återkallade min fåfänga och narrachtiga 

 tancka om Professoratets sökande i Abo. 



Linn. Soc, Vol. VIII: 10—11. 



^ Ryskt ord Razboiniki = röfvare. 



* Den ryska påskhälsningen: Christos voskres = Kristus är uppstånden. 

 ' Genera plantarum. Ed. 2. Lugd. Bat. 1742. 



* Fundamenta botanica. Ed. 2. Stockholmise 1740. 



1589. 



Högädle Herr Professor, Höggunstige Gynnare. 



Min skyldighet och min wördnad fordrade wäl, at wid hwarje gifwit 

 tilfälle genom skrifwelse upwachta Herr Professoren, som iaji* aldrig til- 

 fyllest tacka kan för des ömhet mot mig; men et afskräcker mig, neml. 

 at et magert bref är altid okärt; sådant är detta, sådana äro alla mina; 

 doch et höggunstigt öga uhrsächtar alt. 



I går bekom Herr Baron Bielko Herr Professorens skrifwelse af d. 

 4 april'; han hade tänckt hafwa den ähran, at i dag beswara samma, men 

 som han för middagen warit förhindrad af främmande, och til middagen 

 och efter middagen är utbuden, så får han för denna gången ei tilfälle der- 

 til; imedlertid låter han mångfalt hälsa. 



Ei skulle iag wela inbilla mig, att Herr Professoren hade alfware med 

 sin fruchtan, det iag af D^ Siegosbaecks absurda principier skulle inficieras: 

 illa skulle iag då altid bef litat mig om en Mathematisk certitudo i alt; och 

 oförswarl. skulle iag då nedgräfwa et sundt förnufft; och det som det för- 

 nämsta är, at iag då ganska fåfängt hade skattat, och in til min sidsta 

 blund räcknar det för en den största förmåhn och beröm iag wet, neml. 

 at iag warit en Herr Professorens Discipel. Det är wist, at iag några gån- 

 ger warit hos honom; men hwar gång haft något ährende från Herr Baron 

 Bielke; aldrig har iag än en gång gått til honom af mig sielf; iag anhörde 

 i början med tolamod en och annan hans narrachtiga mening; men ändtel. 

 blef iag ledsen derwid, och började småningom låta honom weta, hwad 

 iag men te. Men at iag altid med stor höflighet blifwit af honom mottagen, 

 måste iag tilstå, at han ofta utlåtit sig, det han önskade komma i Herr Pro- 

 fessorens fön-a wänskap; at han erkände et och annat sit fehl; at han be- 



