71 



värdige, at sielf giöra allmänna genom trycket, Bom jag af innersta hierta 

 skulle längta efter en sådan heder, at få dem af en så öm Praeceptor uppen- 

 barade för den lärda verlden. Det skal nu blifva et klart prof, huru Herr 

 Archiatern likat och tyckt om min resa, neml. ju flera örter Herr Archiatern 

 finner af värde at sielf med det första beskrifva; ju mera nyttigt, och ju 

 mera flit finner Herr Archiatern at jag giordt på min resa, et vice versa. 

 Kom 100'li" gångor ihog, at jag träder til en profession, hvarest jag i början 

 får mycket at giöra, at jag ej hinner täncka på min Flora Americffi Sep- 

 tentr. Kom ihog, at jag har en utsläpad kropp, och är en dödelig menni- 

 ska; kom ihog, at I aren Publico skyldig hvad I kunneu; kom ihog, at I 

 skolen gifva mig nomina specifica til alla mina örter, och uti Ehrt namn 

 skola de gå ut, och slut af alt detta, at det är Herr Archiaterns plikt efter 

 des samvete, at giöra publict hvar ört I kunnen få, som det meriterar; jag 

 voro den gemenaste menniskia i hela verlden om jag ej skvdle räkna för 

 min högsta heder, at Herr Archiatern detta giorde. 



2. Om det äro några nya genera bland min örtasamling, hvarom 

 jag är fidleligen övertygad, så måste jag nödvändigt hafva desse namn 

 in, såsom denna resans stora befrämjare, nemligen Tessinia, Hårlemauuia, 

 Bielkia, Lechea*, Galissonieria, och Johnsonia. När jag först fick se den 

 buske eller lilla träd, som Gronovius i des flor. Virg. p. 160. kallar An- 

 dromeda foliis ovatis obtusls etc. stå och pråla i blomma, på den tid den 

 är sielfva Floras prydnad, samt derhos at den behåller des löf vinter och 

 sommar; och då jag strax derpå fick se ett annat spccies deraf, som näppe- 

 ligen til prydnad har des like i hela naturen, så mente jag mig vunnit min 

 önskan, och kallade dem bägge med det namnet Tessinia; men när jag 

 sedermera fick veta, at den var nästan som et förgift för somliga kreatur, 

 som äta deraf, så blef igen all min glädje försvunnen; ty jag fruktade, at 

 någon Ryss-unge eller för Ryssland välsinnad skulle börja allogoricera 

 på detta namnet och örten: denna buske blir i evighet aldrig någon Andro- 

 meda, om annors den regel i Botaniquen skal stå fast, at de växter, som 

 hafva särskilta blommor, skola ock hafva särskilta namn: ty blommorna 

 liafva deras skapnad skild från alla andra, och dessutom deras synnerliga 

 iicctaria; det är curieust, at häraf finnes i Norra America 2. särskilta 

 Bpccicf», blommorne på bägge äro så lika, som hade de legat uti en form; 

 bägge behålla deras löf om vintern, bägge äro förgiftiga för vissa kreatur: 

 biiggc dcsse finnas i min nysstryckta beskrifning om nyttan och skötseln 

 af de örter jag fört hem med mig, under n. 7. och 8*. När jag först fan fol 

 avoine, kunde jag hoppa af glädje, at få et nyttigt grässlag, jag kunde 

 kalla Bielckia, men sorgen blef ej mindre, när jag fan, at Gronovius varit 

 sä elak, och förut kallat den Zizania. 



Så länge jag lefvcr skal med mitt vett och vilja ingen växt blifva 

 iiiiiiind efter mitt namn; hvad man giör efter min död kan jag ej rå före. 

 men skulle någon envisas för mycket, så i fall jag intet skal töras nämna 

 ofvanomtnlte oskyldigt förgiftiga buskar efter någon af mina stora gyn- 

 nare och Mjccenatibus, skulle jag nej, hon är förbannad gran och 



prålande, det rimar sig intet tilhopa. Jag vil hafva ingen. 



Giör nu vackert et tag hjt på stöld och röfvcri; jag skal låta min örta- 



