133 



reste til Lands. Jag beslöt derföre på Commiss. Krugers inrådande, eme- 

 dan et Ryskt Skepp var färdigt til Bourdeaux, at gå af med detta, och sedan 

 genom den bekanta Canalen derifrån til Toulon och Marseille. Hade jag 

 förr haft detta beslut, har jag kunnat gå från Köpenhamn til Bourdeaux 

 med et fartyg, oansedt det samma är i Stormen förolyckat. Jag geck 

 således den 26 Junii om bord och d. 29 derpå til Siös, då resan gick 

 temmelig braf et stycke i Cattegat, hvarest vi fingo en olyckelig mot- 

 vind, under hvilken vi dock krytsade oss up i Nordsiön, under et make- 

 ligit väder. ^len den 7. Jvdii, blef öfveralt stilla, då vi väntade en god 

 vind, dock förgäfves, utan i det stället kommo kl. 2,20 min. e. m. Tumb- 

 lame i förskräckelig myckenhet up emot Skeppet, som hålles för et säkert 

 tecken til storm, springa de med Skeppet, blir väl starckt väder men ej 

 mot. At se efter deras Membr. Branchiostega som detta slägte ej har, 

 hölt jag för onödigt hälst DT Halhnan' förut sedt derefter. Straxt derefter 

 kom en eller annan af Procellaria, som höUo sig tätt in tU Skeppet. Derpå 

 började kl. 5. en förskräckelig blåst som varade natten och dagarne derpå 

 til den 11 då stormen så faseligen öktes, at natten emellan d. 11 och 12 

 seglen af det förtviflade folcket nedtogos och Rodret bänts fast, at låta 

 Skeppet drifva hvart det ville, och vi beföUo oss i den Högstes händer. 

 Hittills var jag vid godt mod, som nu började uti en ögonskenlig fara at falla, 

 då Cajutan af vågorna slogs full med vatn, hvarigenom mina glas, uti 

 hvilka jag hade Polyper och Sertulariae slogos sönder, mina inlagde örter 

 med dess papper flöto på vatnet som stod til 2 alnar högt, mina kläder och 

 linkläder af vatnet så förskämde, at en del äro aldeles obrukbare, men det 

 aldravärsta, at mina böcker aldeles blefvo til intet, de masta har jag fådt 

 köpa mig här igen, men Species plantarum, såsom för mig aldeles oum- 

 ^fängelig, nödgas jag i ödmiukhet anhålla Välborne HT Archiatern på något 

 möjeligt sätt täcktes sända mig; livad skada jag häraf led, är för mig i 

 dessa omständigheter ganska stor. At således vara i Cajutan var ej möje- 

 ligit, at vara på däcket kunde man ej heller, emedan ibland masten låg ända 

 ut åt vatnet, ibland framstammen under vaten, så at alting var här fase- 

 ligare at se på, det blef således intet annat at göra, än binda sig väl fast 

 vid masten, och der afvagta dödsposten. Med hvad hierta jag här satt i 

 2 dygn, utan at kunna få den ringaste förfriskning, är lätt at täncka, när 

 mina tanckar ej geck ut på annat, än hiiru skeppet skulle blifva min lik- 

 kista och hafvet min graf. Men änteligen kom den kära Procellaria, som 

 äfven så väl bådar godt väder som ondt, den 13 om aftonen, hvarefter 

 stormen efter handen begynte sagta sig, då det den 14 blef öfveralt stilla, 

 och vi merckte at vi voro drefne långt in til Engeland. Vi måste Bedan med 

 et ständigt motväder krytsa oss fram genom Engelska hafvet til Brest, 

 hvarest skeppet skulle utlastas. Bland andra stora förtretligheter var ej 

 heller det den minsta, at då jag den 8. fiskade up en fucus vid hwilken satt 

 några Sertulariae, blef jag för Ifinge ståendes vid rälingen af skeppet, att so 

 ])å desse uti et glas vatn, då en våg kom, som så skölgde öfver mig, at jag 

 miste både glas och microscop, och viste ej om jag var lefvande eller död. 

 Den 2.3 Julii kommo vi til Brest. Resan derifrån geck p& et nästan olyckcli- 

 git sätt, emedan vi blefvo indrefne til Rnrhelle, hvarest vi måste 8 dagar 



