140 



Af dem som Aldrovandus L. 1. Cap. 9. p. 47. upräknar såeom species percse 

 marinae och Artedius håller för varieter, har jag fådt en, hvars beskrifning 

 följer innelyckt. At de äro differente Species kan »lutas utaf följande 

 känneteckn. På denne är munnen altid sluten men gapar i Perca Mar. 

 Denne har i Pinna dorsali rad. 24 eller 10 — 14, men Perca M. 10 — 15. Pec- 

 toral. Ventral. och Caudse äro i begge lika, men Pinna Ani på denne har 

 3 — 6 men Perc. Mar. 3 — 7. Perca Mar. har lineas 7 nigras transvers. men 

 denne har 4 longitudinales. Det tyckes likväl som ibland 5 ibland 6 tvärstreck 

 skulle gå öfver denne Aldrovandi men de äro mindre merckelige än maculae 

 longitudinales. Murcena Serpens Mar. Auct. kallas i Marseille Anguillo, 

 är en välsmakande fisk men hettar förskräckeligen. Trigla Hirundo kallas 

 här BuUgang. Pleuronectes kallas här allesammans utan åtskillnad Sole, 

 så at Artedii namn Synon. p. 33. sträcker sig til hela genus. Zevs hålles 

 här i mycken helighet, emedan man tror, at det är den Fisken som Apost. 

 Petrus fångat med händren, hvaraf den har ännu en svart fläck på hvar 

 sida til mercke efter fingren, i denna tanckan ätes den fastodagarne med 

 mycken begärlighet af de helige, och kallas äfven St. Pietro. Scorpcena 1., 

 som tros vara giftig, ätes här allmänt. Om man råkar at sticka sig på dess 

 hvassa taggar, sväller deraf up knölar, som svida, hvilcket jag af egen 

 förfarenhet lärt. De öfrige håller jag för onödigt at upräkna, emedan 

 de med Artedii beskrifningar komma öf verens. Sedan jag nu gådt igenom 

 en ansenlig hop af Fiskarne har jag lärt, at radii uti Pinna Dorsali variera 

 ganska mycket, men at Pectorales, ventrales och Ani äro altid at lita på. 

 Skulle Ani Pinna variera så bör man lägga ihop numerus af radiis Pin. Dors. 

 och Ani så får man med säkerhet rigtig summa. Detta har åtminstone altid 

 slagit för mig in. Uti Latri Genere variera radii dorsales och Ani på de 

 mäste individua, men då jag lägger dem således tilsammans får jag dem 

 altid rigtige. 



Mytilus Coriaceus Bumphii T. 46. f. F. som skal finnas i Ostindien 

 har jag här fådt vid en liten öö ej långt från Pommoger, der quarantine 

 hålles. Huru denna lösa muslan kommer in i den hårdaste sten är under- 

 ligit, men det kan aldrig slå felt, at hon icke brukar samma medel som 

 Helix F. Sv. 1292. som med en saft solverar stenen. H vårföre denne mus- 

 lan så borar sig in, menar jag mig sedt rätta orsaken. Som hon är så lös, 

 så måste hon vara en begärlig spis för hafvets rofdiur, hon kan hafva många 

 ovänner, men hennes största fiende är en Asterias radiis quinis som lurar 

 ut henne; denne Asterias sätter sig ibland öfver holet, der hon är inne och 

 gör en bugt ut på kroppen, om hon då kommer ut så är hon grepen. Jag 

 har sedt detta Phsenomen 4 särskilta gångor och skulle ändå tvifla om, 

 at denna Asterias för denne orsaken sätter sig öfver holet der hon är inne. 

 Om jag intet sedt en stor Asterias som öpnades, hvilcken hade uti sig 4 

 sådana Coriacei, förutan några andre bivalvia. Kanske at denna Coriaceus 

 är en varietet af Rumphii, emedan denne ej är så svart utanpå, utan nästan 

 brun, innuti är den ej så hvit som Rump. utan mera på blott [blått] stötande. 

 Men Coriaceus är ej ensam den som borar sig så in i stenar. Det är äfven 

 en liten Chama som är transversim striata, hvilcka striai vid ena ändan 

 slutas uti helt tunna, bräckelige och från hvarandra stående blad, snäc- 



