156 



plågan bruka de med god värckan Succus Sedi och Semp.vivi. IimniUdr 

 äro uti Gallipoli nog almenne, men ej eå som haer i Taranto, hvaraf Länder 

 at ingen dag går förbi, man icke får se denna siukdomen. Ingen ting år 

 sä falskt som den idée vi tilförene haft om denna siukdommen, samt alla 

 historier auctorerne derom gifvit. Jag har just hsepnat då jag sedt denna 

 siukdomen vara för oss i Europa mindre kunnig, än den Americaniske 

 Maladie de Siam, Hr. Archiatern och Riddaren behagar tillåta, att jag 

 kort anförer hvad jag antingen sielf sedt, eller af trovärdigt folck hördt be- 

 rättas. Då någon blir biten af en Tarantel, börjar han på att blifva mera 

 tystlåten än tilförene, speculerar mycket, ständigt orolig, mister appetiten 

 blir matt och maktlös, tändren lossnar i munnen, han mister den friska 

 färgen och blir guhlagtig, känner som oftast en starck oppression kring 

 hiertat, blir grufveligen melancholisk samt rädd för alting. Medici som 

 här på orten mera tractera de siuke för vinst skull, hälst de blifva betalte 

 efter visiterne, än för att göra dem friske, börja då med allehanda anti- 

 hypochondriaca o. s. v. Men alting slår felt, tils de efter lång tid declarera 

 att det intet annat kan vara än Tarantismus, så framt det icke emedlertid 

 af någon händelse blifvit uptäckt. Under alt detta yrar aldrig den siuke, 

 begår aldrig några dårskaper, utan är som en annan hypochondriacus, gör 

 sitt arbete rigtigt, men känner sig altid hängsiuk, och kan uti slikt tilstånd 

 continuera 1 ja ofta 2 å 3 år, då siukdomen fuller tar til, men han känner 

 altid mera oppression kring hiertat då det lider til en viss tid på året. Är det 

 då som jag sagt afgordt att den siuka är attarantato som de säga, låter man 

 musicanterne komma, hvilka så snart de börjat at spela antingen på Violin 

 eller Cithara, och ofta på begge tilsammans, då den siuka vid början af 

 tacten ger ett högt anskri, rodnar i ansigtet, börjar så att dansa, samt con- 

 tinuerar ofta en a 2 timar, mer och mindre, alt efter som siukdomen är 

 häftig til. Musicanterne få ej hålla up, för än den siuke sielf slutar att dansa; 

 under det han dansar kan intet synas att den är i någon yra, ser endast 

 något bister ut, samt ger ibland til förskräckel. anskri, i synnerhet om Mu- 

 sicanterne taga någon ton miste på instrumenterne. Den siuke håller 

 bättre tacten än den bästa dansmsestare, ibland xmder dansandet, ansätter 

 oppression kring hiertat så hårdt, att den siuke intet kan röra kroppen, 

 då han fattar på något ställe i sig med händren och trampar tacten med 

 föttren, och ger gruf veliga anskri. Då de slutat att dansa, gifver man dem 

 ett glas vatn, då de blifva mera muntre och friske än någonsin tilförene, 

 i synnerhet sedan svetten någorlunda förgådt. Alt detta händer på samma 

 sätt, om man intet vet af, att de äro stuckne af Tarantelen, och de blott få 

 höra musiquen, kunna de omöjeligen hålla sig ifrån att dansa, hvilcket jag 

 sedt på en flicka af 15 år, den ingen viste af hafva denna siukdomen. De 

 continuera med denna dansen 3 dagar å rad, hvad timma man finner apro- 

 pos, men bäst eftermiddagarne. Under det at desse 3 dagarne vara kan den 

 siuke dansa 5 a 6 gr om dagen om han får höra musiquen, då omöjeligit är 

 för honom att hålla sig derifrån, men han blir deraf ej friskare, än om han 

 dansade blott en gång om dagen, som ordinairt sker. Sedan de då dansat 

 3 dagar å rad hålla de up det året, och äro aldeles friske, samt dansa intet 

 om de ock få höra Musiquen, tils det lider emot den tiden nästa år, på 



