4 A RENDSZER. 



nyomó többségében az egyforma jegyeket huzamosabb időn át öröklő, 

 bizonyos elterjedési körrel biró egyének foglalatja. 



De vájjon megnyugodhatunk-e ebben a meghatározásban? 



Hiszen ha csakugyan el volna döntve a faj fogalma, nem találkoznánk 

 annyi különböző felfogással, mely a rendszerekben, a fajok felsorolása 

 tekintetében oly eltérően nyilvánul. Miért különböztet hát meg az 

 egyik szerző némely nemben kevesebb, a másik ugyanabban sokkal 

 több fajt? 



A felelet nem lehet más, mint: azért, mert a faj terjedelmével nem 

 vagyunk tisztában. Számos faj élesen nem határolható, mivel a faji 

 jegyek alaki tulajdonságokban gyökereznek, melyek mennyiségileg és 

 milyenségileg is roppant változók, ingadozók. A faj fogalma tehát merő- 

 ben értelmünk alanyi felfogásából ered s mint ilyen a természeti testek- 

 nek a logikai alárendeltség törvényei szerint való osztályozásában az 

 egységet alkotja. 



Csupán csak logikai szempontból alapulhat a faj fogalma lényeges, 

 állandó jegyeken s csupán csak így képzelhető a faj változhatatlannak és 

 önmagában határoltnak. A valóságban azonban nincsenek állandó jegyek, 

 legkevésbbé olyan konkrét fogalomban, minő a természetrajzi faj. Leg- 

 helyesebb tehát, ha a fajt, mint a rendszer egységét, önkényes feltevéseken 

 és közkeletű, szokásos nézeteken alapuló fogalomnak tartjuk. A czél- 

 szerűség útján haladunk tehát, mikor különböző szempontok, egyéni 

 nézet, a megfigyelés anyagának kisebb vagy nagyobb mennyisége, a kor 

 tudományos színvonala szerint megfelelően a határozatlan számú fíijokat 

 oly — bizonyos időn belül állandó — egységeknek tekintjük, melyekből 

 szemlélődésünk, mintegy sarkpontokból, kiindulhat s nem vitatkozunk 

 azon, vájjon felállításuk jogos-e vagy jogosulatlan. 



Jelenleg a természetrajz művelői, a faj felfogása tekintetében, két 

 táhorra szakadnak : azokra, kik minden felismerhető alakot, mely némileg 

 állandó és megkülönböztethető, fajnak tartanak; és azokra, kik a faj alatt 

 mindazokat az alakokat értik, melyeket átmenetek csatolnak egymáshoz. 

 Előbbiek sok, de nem jól körülírt fajt ismernek el, utóbbiak ellenben 

 kevesebb fajt állítanak föl, de jobban határoltakat, noha számos alakkal 

 bövelkedőt; vagyis ők a faj körében több alakkört egyesítenek, melyeket 

 a fajnak alárendelve, külön is szemügyre vehetünk és feltüntethetünk. 

 Ezek a kisebb alakkörök az alfajok vagy fajták. 



A fajták kérdése legújabb időben az ornithologiában is állandóan 

 napirenden van s egyike azoknak, mely nagy, még eldöntetlen vitákat 

 eredményezett. E hely nem arra való, hogy e vitatkozásba akár helyes- 



