A RENDSZER. 



löicg, akár elitélöleg beleavatkozzam; de kötelességem kivonni belőle 

 azokat a tanulságokat, melyeket felszínre vetett. 



Ha elfogadjuk a fajok változandóságáról szóló tant, úgy a fajták 

 fogalmát is megérthetjük. Nem akarunk a rendszer alapegységén — gya- 

 korlati okokból — rést ütni, csupán figyelmeztetni, a faj elemeinek, az 

 egyéneknek változandóságára s azokra az alaksorozatokra, melyek a faj 

 keretén belől rokonszabású, közelebb álló egyéneket foglalnak össze, s 

 mint kidomborodó, előre- vagy visszafejlődő csoportok, bizonyos ideig 

 állandóknak lenni látszanak. 



Nem terjeszkedhetem ki itt az egyének változandósága okainak 

 (közvetett és közvetlen alkalmazkodás, elsajátított és öröklött tulajdon- 

 ságok stb.) magyarázatára, csak erősítem, hogy hatásuk szemünk láttára 

 a szervezetek egész vonalán érvényesül. Hiszen a tenyésztés egész mi- 

 voltában bizonyítja ezt s a -mesterséges fajták* éppen az egyének változan- 

 dóságának eredményei. A mit az ember tudatosan cselekszik, azt a ter- 

 mészet önmagától elvégzi. Éghajlat, táplálék, szóval a külső viszonyok 

 változásához többé vagy kevésbbé illeszkedniök kell a szervezeteknek, mert 

 a lét harczában helyöket csak így állhatják meg. 



Mi a rendszerben az egyének esetlegesnek, szabálytalannak látszó 

 változatait (varietas) nem vehetjük ugyan figyelembe, de igenis a rendes 

 változatokat. Ezek között azokat a sorozatokat, melyek bizonyos területhez 

 kötve vannak, földrajzi változatok vagy éghajlati változatoknak nevezzük, 

 így látjuk, hogy az öiTösrigók (Turdus torquatus) Észak-Európában 

 némileg mind eltérnek a Közép-Európa havasain tartózkodók egyéneitől, 

 vagy hogy a zsezsék (Gannabina linaria) Grönlandban, Angliában, Nor- 

 végiában, Szibériában, bizonyos jegyiekben különböznek egymástól. Külö- 

 nösen kirivó ez a különbség ott, a hol ez egyének elterjedési körének 

 szélső határai vannak, ellenkezőleg e határok érintkezésénél, átmeneti, 

 közszólás szerint «nem typikus» alakok fordulnak elő, melyek meghatá- 

 rozása nehéz. Vannak azonban fajták, melyek bizonyos területen egy- 

 mással keveredetten fordulnak elő s mégis több typushoz tartoznak. 



Következetlenség volna a fajtákat mellőzve, egyszerűen semmibe 

 sem venni; tagadhatatlanul léteznek, tehát a rendszerben is bizonyos 

 alárendelt helyet követelnek. 



Brehm Ker. Lajos (a «Thierleben» szerzőjének atyja) volt az első 

 ornithologus, ki korát megelőzve, a madárfajok változatait figyelemre mél- 

 tatta. Csakhogy ő nem éppen a bizonyos faj körében felötlő alcsopor- 

 tokat irta le, hanem ezek mellett az átmeneti alakokat is. Sok esetben 

 tehát az, a mit ö fajtának tartott, a mi felfogásunk szerint nem az. 



