II. CSALÁD. VÖCSÖKFÉLÉK. 15 



felül szürkésfeketék, nyári toUazatban fehéren pontozottak vagy kis ablak- 

 szerű fültokkal borítottak; halevök; tengereken az északi Sarkkör vidé- 

 kein a partok közelében tartózkodnak, nálunk csak költözködéskor jelen- 

 nek meg, főleg^ öszszel. 



A SARKI BLV.4R. 



Gavia arcticus (L.) Í758. 



[Colymbus arcticus L. — Colymbus Ignotus, leucopus Bechst. — Eudytes 

 arcticus Ili.. — Ct'pliiis mkIícus Páll. — Urinator arcticus Rchw.]. 



Népies nevei: jeges bujár (Velenczei tó). 



Jegye: csőr nem túlságos erős, felső kávája kissé lefelé hajló, alsó 

 káva hegybe futó; fejtető és tarkó egérszürke; akkora mint egy jókora 

 kacsa, vagy nagyobb is. 



Leírása. Öregei, mjiiri lollazathrni: fejük és tarkójuk egérszürke; 

 álluk, torkuk és pofáik bársonyfeketék, alul fehér fekete hosszfoltos nyak- 

 övvel határolva ; a nyak és begyoldalak hófehér alapja fekete aláfutó vona- 

 lakkal rajzolt; egész alsó test fehér, az oldalakon fekete hosszfoltokkal; 

 a czomb és a fark alján szintén feketés folt; felső testök fekete, a hát felső 

 részén és a vállak közepén ablakszerű fehér foltok; a fekete felső szár- 

 nyon fehér pontok; a szárny alja fehér, fénylő feketebarnás végű; eve- 

 zők és fark fénylő feketék; csőr fekete; szem élénk vörösbarna; lábak 

 felül zöldesszürkék, alul barnák. A téli toUazatban egész felső testük 

 feketés szürke, minden toll világosabb szürkén szegve ; alul hófehérek, csak 

 az oldalakon barnás szürkék, a nyakoldalon szürkés hegyesrajzú hossz- 

 foltokkal, néha az előnyakon is szürke elmosódott rajz, mintha poros 

 volna ; a csőr orma feketésbarna, az oldalakon kékes világosszürke. Az egyéves 

 fiatalok csőre gyengébb, tollazatúk a most leírthoz hasonló, csakhogy 

 felül némi sötétbarnás árnyalat is látszik; a lábak zöldesbarnák, elöl 

 ónszínüek, az űszóhártyák sárgásba játszanak. 



Mértéke: H. 68—73: &. 29—31-4; F. 4-9— 64; L. 6-9— 79; Cs. 

 5*2—6.5 cm. 



A sarki búvár Norvégiában, még inkább Svédországban és különö- 

 sen Finnországban, Észak-Oroszországban, Szibériában, Kamcsatkában 

 honos ; Grönlandon és Izlandon nincsen. Egyesek — mint újabban meg- 

 fig>'elték — keleti Poroszország és Hátsó-Pomeránia tavain is fészkeltek, 

 mely pontok előfordulásának legdélibb határai.'^' Nálunk késő őszszel 



* A nálunk lövőiteket vizsgálva igen feltűnő, h(^y erős, vastag csőrű, termetes példányok és 

 kisebb testű, aránylag vékony, rövidebb csőrűek kerülnek elő. Az előbbiek csőrének alsó káváján 



