16 I. REND. BÚVÁROK. 



október végén s különösen novemberben jelenik meg s nagyobb tavain- 

 kon, a Balatonon, Fertőn, Velenczei és Palicsi tavon ez idötájt rendesen 

 több példányban látható. A Velenczei tavon minden évben sok mulatságot 

 szerzett vadászata s volt eset, hogy egy napon 5—6 darabot is találtam 

 együtt a nagy síktükrökön. 



Legyen bár különféle vízi vad a tisztáson, a «jegesbujár» mindig 

 kiválik közülök. Ha figyel, vastag nyakát egyenesen tartja, háta alig 

 látszik ki a vízből s kigyóforma fejével ide-oda tekintget, közbe saját- 

 ságosan kapkod a víz felé. Ha ladikkal közeledünk feléje, egyet rúg magán 

 s fejjel előre, hangos o-uk kiáltással tűnik a mélységbe, hogy pár száz 

 lépéssel odább merüljön föl. Némi gyakorlattal elleshetjük, hogy lebukás 

 után körülbelül hol fog feljönni; e szerint irányítjuk tehát a hajót, 

 gyorsan odaevezve a merre megjelenését várjuk. Persze sok fáradságunkba 

 kerül s többször sikertelenül erőlködünk utána, mert a ravasz madár 

 mindenképpen ki akar játszani; de ha ügyesek vagyunk, végre niégis 

 « becsaphatjuk » — minta ladikon csáklyázó velenczei halász mondja — s 

 lövésre kaphatjuk. Apróbb söréttel löjjünk, mert csak egy pillanatra fog- 

 juk látni, akkor sem többet mint fejét s talán nyakát. Utóbbi években a 

 Velenczei tavon egy kis benzinmotor hajón üldöztem őket s többnyire 

 rövid idő alatt puskavégre kerültek e haltolvajok. Repülni ritkán szo- 

 kott, csak ha nagyon megszorul, emelkedik föl, eleinte a vizet lucs- 

 kolva, alacsonyan s mindjobban fel a magasba. A költözködéskor frissen 

 érkezett, tájékozatlan példányok leghamarább szárnyra kapnak. Bármi 

 erőszakosan járjunk utánok, még ha végsőre szorulnak is, a tisztást 

 nem hagyják el s nádasba nem menekszenek, legföljebb ritkás lenge- 

 tegbe, de mielőbb elhagyják ezt is. A velenczei tavon évenként több 

 darab eleven is került kezembe, melyek az eresztő hálókban fogód- 

 tak meg. Ez nekik ott főveszedelmük, mert a vékony czérnából kö- 

 tött, nagyszemú hálót víz alatt való halászataik közben nem mindig 

 veszik észre, s belekeverednek. Szánalmas kép az ilyen hálón akadt sarki- 

 búvár! Rángatódzik, ide-oda úszkál hálóstul, bukdácsol, közbe-közbe 

 fájdalmas vonításra emlékeztető hangokat hallat. Az ember felé vág, 

 szinte szigonyoz s ügyelni kell, hogy meg ne sértsen. A szárazra helyezve, 

 testét nem bírja felemelni, hanem hason fekszik s csúszva, békamódra 



afféle kávaszöglet is látszik, mint a nagy sirályok alsó káváján. A nagy és kis termetűek közt oly kü 

 lönbség van, hogy gyakran a nagy példányokat fiatal jeges búvároknak (glaciális) határozzák meg. 

 Lehet, hogy korkülönbség játszik itt szerepet, de lehet, hogy a kis példányok Brehm feláUította 

 macrorhynchos vagy pedig balticus fajtákhoz tartoznak. Mindenesetre nyilt kérdés ez s eldöntése a 

 jövőnek marad. 



