18 I. KEND. BÚVÁROK. 



Hazája Grönland, Izland, legészakibb Amerika. Télre nem igen ván- 

 dorol annyira délre, mint az előbbi faj s inkább a tengerpartokhoz, mint 

 tavakhoz ragaszkodik. Nálunk nagy ritkaság s eddig alig pár darabot 

 ejtettek el. (Fertőn; Kolozs- és A.-Fehérmegyében ; Oraviczon). Mint hal- 

 rabló méltó a puskavégre, de ritkaságánál fogva is megérdemli, hogy 

 nyilvános gyűjteményeinkbe kerüljön, mert még a Nemz. Múzeumban sincs. 



AZ ÉSZAKI BUVÁK. 



Gavia septentHonalúi (L.) 1766. 



(Golymbus borealis, lummc, stellatus Brünn. — Golymbus striatus Gm. — 

 Golymbiis rufogularis Meyer. — Eudytes septentrionalis III. — Gephus septentrio- 

 nalis Páll. — Urinator septentrionalis Rchw. — Golymbus septentrionalis [L.]) 



Jegyei: legkisebb a búvárok közt; csőre aránylag nem erős, kissé 

 felfelé hajló vagy egyenes, a felső káva hegye némileg az alsó káva fölé 

 hajlik, a kávák oldalai simák, barázda nélkül valók s élei behajlók. 

 Nyári lollazathan a fej egérszürke, a torkon hosszúkás négyszögletű vörös- 

 barna folt van ; a nyak hátul feketeszürke, minden tolla fehéren szegve, épp 

 így a hát felső része és oldalai; felső teste és a szárnyak feketeszürkék 

 úgy a fark is; a szárnyakon egyes kis fehér pontszerű foltok; begy és 

 egész alsó test fehér; csőr ólomfekete; szem dióbarna; a lábak elül 

 zöldesfeketék, barnásba játszók, az úszóhártya piszkos testszínű szürkés. 

 Téli toUazalban a fiatalokhoz hasonlók — a nálunk lövöttek többnyire 

 ilyenek — felül sötét barnásszürke alapon egészben hegyes fehér pon- 

 tokkal vannak beszórva; alul fehérek, a torkon szürkés rajzolat gyenge 

 nyomaival; csőr ólomszínű; lábak ólomszürkések. 



Mértéke: H. 63-2—64; Sz. 26-5—30; F. 5-5- 6*3; L. 6-8—7-3; 

 Cs.^ 4 — 6 cm. 



Hazája Grönland, Izland, Hebrid, Orkney és Shetland Spitzberg 

 és Novaja-Zemlja szigetek, egész Észak-Ázsia és Amerika sarkköri 

 vidéke. Eszak-Norvégiában is igen közönséges s nagy számban találtam 

 a partvidéken és fjordokban mindenfelé. Tromsö körül az éjféli nap 

 világánál megtett éjjeli kirándulásaimon mindig több darabbal találkoz- 

 tam a tengerszorosok vizén, a mint bukva keresték élelmüket, vagy a 

 magasban repkedtek s párjukat hívogatva hallatták jajgató kra-ú, á aív, 

 á tm ú hangjukat, mely a csendes éjben sajátságosan érintett, úgy hang- 

 zott, mint valami panaszkodó ember messziről jövő szózata. Fészkét, 

 mely nem is fészek tulajdonképpen, hanem a tőzeges, mohás part kitapo- 



