II. CSALÁD. VÖCSÖKFÉLÉK. 21 



késbe játszók, tehát fakóbbak mint nyáron; a csőr piszkos barnásvörös, 

 helyenként világosabb. 



A pataiokon teljes kitolladzott korukban is alig láthatók a tollgallér 

 és bóbita nyomai ; fej és nyak szürkésen, fehérrel váltakozva, egész hosz- 

 szában csikós, tigrises; a szem fehér, később sárgás s csak azután kapja 

 karminszinét. A peh/Jtcíi póhúh is egész testükön feketeszürkén és szürkés- 

 fehéren hosszant csikósak, fejtetejükön karminszinú csupasz bőrrel ; cső- 

 rük fehér. 



Mértéke: //. ő-J— 55; Sz. 18-8— 19*5; L. 5—7-2; Cs. 4-2—6 cm. 



Hazája az Ó-világban a 60" szél.-ig egész mérsékelt és déli Európa, 

 Ázsia mérsékelt öve és Afrika északnyugati részei.* Nagyobb síktükörrel 

 és nádságokkal váltakozó tavakon szeret tartózkodni, főleg ha tiszta vizüek 

 s nem igen sekélyek, haltermők. A mi tóságainkon is mindenfelé elő- 

 fordul, de kiválóan a Velenczei tavon, melynek — a szárcsával együtt — 

 igazán annyira jellemző madara, hogy az itteni halászság, ha tőle ma- 

 darak után tudakozódunk szinte legelsőbben a «nagy bujarat» említi. 



A búbos vöcsök magj^ar földön költözködő madár. Első jelentkezé- 

 sének országos középnapja : márcz. 23—24 ; de a fötömeg rendesen e hó 

 végén s április első hetében érkezik. Nem egyenként, hanem kisebb- 

 nngyobb társaságokban utazik. 



Ez időben nagyobb állóvizeken, áradásokon, sőt megdagadt nagy 

 folyamaink széles, lassabban folyó vízhátain is látható. Általában nem 

 igen szeret repülni s ha egyes hajóval üldözzük, mindig bukva menekül 

 előlünk, 50 — 150 méter távolságokat úszván a víz alatt. Nagy tisztásokon, 

 lebukás után majdnem mindig lőtávolon kívül kerül ismét a felszínre, 

 ha pedig elszámította magát s a hajó utána érkezett, éppen csak fejét 

 dugja ki. s oly gyorsan tűnik ismét víz alá, hogy alig marad időnk a 

 fegyvert vállhoz kapni. Nádasok közelében lebukván, azok védelmét ki- 

 használja s a nádszálak közt merül fel a víz mélyéből, melyek többé- 

 kevésbé elrejtik szemünk elől. Ha azonban több ladikkal szorítják — 

 főleg tavaszszal vagy késő öszszel — legtöbb esetben szárnyra kap s 

 nagy szükségben, gyakran oly magasra is felemelkedik, hogy a sörét el 

 nem érheti. 



Repülés közben hosszú nyakát egyenesen előre, lábait hátra 

 nyújtja, keskeny s aránylag kis szárnyait sebesen mozgatja, közbe-közbe 

 fejét ide-oda forgatja s folyton kémlel. Elég gyorsan, kitartóan, de 

 nem ügyesen repül, inkább csak egyenes iránji; tarthat, vagy nagyobb 



* Az afrikai búbos vöcsök némileg eltérő (infuscata Salvad.) 



