II. CSALÁD. VÖCSÖKFÉLÉK. 23 



körülbelül három hétig tartó költés alatt, csakhamar bizonyos szürkés 

 olaj barnásra szineződnek. 



Tojásniérték: //. 54— 57; Sz, 33—36 mm. 



Az ingó fészeki-e a vöcsök mindig óvatosan csúszik fel, nehogy 

 kiborítsa tojásait; szintúgy mikor a fészket elhagyja nem ugrik le róla, 

 hanem lesiklik. Távozáskor azonban csőrével vizes gazzal mindig be- 

 takarja tojásait, így is gondját viselvén jövendő családjának. A párok 

 felváltva ülik a fészket, bár a tojónak természetesen többször és tovább 

 kijut a költésből, mint a hímnek. Mindketten nagy odaadással ragaszkodnak 

 családi tűzhelyükhöz s míg az egyik költ, a másik a közelben úszkál, 

 vigyáz a háztájra, hogy hívatlan vendég ne alkalmatlankodjék ott. A kikelt 

 pelyhesek azonnal elhagyják a fészket s anyjuk hátára telepedve lép- 

 nek ki a nagyvilágba. Szinte kész úszók és bukók. Ha a két anya- 

 vöcsökhöz közeledünk ladikkal, «mely hátán viseli fiait bugyornak* s 

 kénytelen előttünk lebukni, fiastul együtt merül a víz alá; de csakhamar 

 felbukik ismét, s időközben hol itt, hol ott bukdosnak föl a kis csíkos 

 vöcsökpelyhesek is, és folyton csipogva sietnek anyjuk után, mely félelmé- 

 ben, aggodalmában korrogásával hívogatja össze magzatait. 



Szemes, vigyázó létére madarunk a tóságok nagy tisztásain a két 

 nádrészlet közét elrekesztő « eresztő vagy czérnahálókban» rejlő veszedel- 

 met jól ismeri, óvatosan kerüli azokat s ladikkal sem igen lehet abba 

 beleszorítani : vagy idejekorán felrepül vagy hátrafelé bukik föl. Nem 

 tudok esetet, hogy ilyen hálóban a vöcsök fennakadt volna; míg a «jeges 

 búvárral » (Gavia) bizony sokszor megesik ez, nyilván mert nem ismeri, 

 nem tapasztalta ki annak veszélyességét — hiszen otthona táján ilyen 

 szerszámmal nem halásznak. 



Nyárutójában vedleni kezd s téli köntösében költözködik el tőlünk. 



Zömük szeptemberben távozik, az itt maradtak is lassanként elfo- 

 gyatkoznak, míg végre november második felében, vagy ha a zord idő 

 előbb köszönt be megfelelően korábban, utolsó hírmondóik is elhagyják 

 tavainkat. 



Tápláléka legnagyobbrészt halakból áll s mellékesen nyúl holmi na- 

 gyobb vizi rovarokhoz, férgekhez, növényekhez is. De begyében, gyom- 

 rában, mint a többi vöcskökében is, igen gyakran saját tollait találjuk 

 egész párnátokban. Ezeket az emésztés könnyítése czéljából nyeli el. Ezért 

 a mi lóságainkon, különösen ott, hol a költőpárok száma aránytalanul 

 nagy az illető halasvíz területéhez viszonyítva, vagy a hol oly tömegesen 

 mutatkoznak költözködési idejükben, mint pl. a Velenczei tavon — itt 

 egyébként az első körülmény is fennáll — hatáiozottan nagy károkat tehet 



