II. CSALÁD. VÖCSÖKFÉLÉK. 29 



riL'lkül, hog>' sokat törődnének e nekik ártalmatlan együttéléssel. Vöröses 

 barnán és feketén hosszantcsíkos pelyheseiket, szintúgy mint a búbos 

 vöcsök, hátukra veszik s úgy hordozzák, tanítván őket úszni, bukni. 

 Minthogy a fiókák kikeltével a hinár, s Velenczén főleg a békanyál is, 

 fel szokta magát adni, sokszor annyira, hogy a halász boszankodva 

 kifakad: «ez a békanyál oly sűrű, hogy bepókhálózza még a halászgazda 

 szemét is» — értvén így a nehézséget, mely a halászat gyakorlását aka- 

 dályozza — a kis vöcsök-apróság sokszor belekerül ez áthatatlan szöve- 

 vényességbe s nagy azok száma, mely hinaras esztendőkben életét így 

 veszti. E mellett tojásaikat a vízi kigyó, vizi patkány, nádi kánya is 

 erősen tizedeli, az öregek közt meg a piócza is vérengzik, mert a fészkén 

 ülő anyamadár altestébe kapaszkodik, s a költés melegségében, odaadá- 

 sában mindent felejtő madár vérét szívja. Egyszerre csak, vérveszteségtől 

 elgyöngülve, lefordul s ha több vérszopó csimbeszkedett bele, el is pusz- 

 tul. A gazdaságra közömbös madár ugjan, mert a halászatnak legföljebb 

 ott árthat, hol tömegesen fordul elő. De tápláléka nem is főleg a hal, 

 lianem mindenféle vízirovar, ezek álczái, nemkülönben növényrészek. 



A KIS VÖCSÖK. 



Colymbus fluviatilis Tünst. i771. 



[Golymbus minor, hebridicus Gm. — Colymbus minutus Páll. — Colymbus 

 pyrenaicus Lapeyr. — Colymbus parvus Belox. — Podiceps minor Lath. Bec:hst. 

 K. & Blas. — Podiceps paliidus, pygmaeus Brhm. — Podiceps fluviatilis Degl. — 

 Podicipes fluviatilis Saund. — Tachybaptes fluviatilis Ch. List. B. U. St. — Podiceps 

 tricolor Gray. — Podiceps noctivagus Temm. — Sylbeocyclus minor, Bp. — Sylbeo- 

 cyclus europaeus Macg.] 



Népies nevei: apró, kis vöcsök vagy bujár; gombócz bujár (Ve- 

 lenczei tó); öklöm bujár; bütyök (Szabolcs m.). 



Jegyei : valamivel kisebb a fogolynál ; csőre rövid, egy^enes ; szárnya 

 egyszínű; fején semmi bóbita; alsótest közepe fehér. 



Leírása. Nyári tollazata : fejtető, hátsó nyak, torok és arcz barnás- 

 fekete; a fejoldalak és nyak elől vörösbarna; mell és has szürkésfehér, 

 sötétebben és barnásán árnyalt, főleg az oldalakon, legfehérebb a has 

 közepe; szárnyak barnásszürkék; hát feketésbarna; a farcsík táján 

 egyes rozsdás, szőrszerű tollak; csőr tekete, hegyén kissé világosabb; 

 száj zúg sárgás; lábai zöldesfeketék, belül sárgásabbak; szeme sötét 

 barnavörös. Őszi toUazathan felül barnásszürke, alul fehér; a rozsda- 



