38 II. REND. HOSSZÚSZÁRNYÚAK. 



tember 39-én lövetett s Huszthy Ödön lékai gyűjteményét díszíti; egy 

 másikat pedig a Velenczei tavon 1898 augusztus 30-án Meszleny Benedek 

 ejtett el. (Kitömve birtokában). 



AZ ÉKFARKÜ HALFARKAS. 



Stercorarius crepidatus (Banks) ill3* 



[Larus crepidatus Banks. — Lestris richardsoni Swains. — Stercorarius cre- 

 pidatus Dress. — Sterc. richardsoni Seeb. — Lestris parasiticus Sgháff. (nec. 

 Linné.) — Lestris parasitica Friderich.] 



Jegyei: valamivel nagyobb mint előbbi; a középső farktollak az 

 öregeknél sem oly hosszúak, mint amannál, legföljebb 9 — 10 cm-rel nyúl- 

 nak ki a többi közül s nem is oly nyársalakuak, inkább csak hegyük 

 végződik hegyes ékalakban; az első négy vagy hat evező szára fehér; a 

 csőr hegyétől az orrlyukak széléig érő távolság kisebb, mint az utóbbi 

 ponttól a káva tövére nyúló tollazat végződéséig érő távolság; főszínük 

 kormosbarna s nem szürkés. (Farkának képe: L köt. III. tábla). 



Leírása: E faj öregei kétféle színezetben fordulnak elő. Délibb 

 vidéken gyakrabban egészen sötét kávészínű példányok akadnak, míg a 

 magas északon csak világos alsótestűek;-*''^ utóbbiak hasonlítanak előbbi faj- 

 hoz, de jegyeik alapján megkülömböztethetők. Néha egy-egy költő pár 

 hímje egyszínű sötét, a tojó ellenben világos alsótestű vagy fordítva; külö- 

 nösen ott találunk ilyen vegyes párokra, a hol az északi és déli pél- 

 dányok elterjedési köre érintkezik. 



Az öregek (világos tollazatuak) fölül barnák, a fejtető sapkás raj- 

 zolata és szemtájéka, a szárny és fark legsötétebb; a nyak fehér, oldalt 

 agyagsárgásba hajló, hátul szürkés, fehér szárfoltokkal; alsó test fehér, 

 a X begy- és hasoldalakon szürkésbarnán árnyalt, úgyszintén az alsó 

 farkfedőkön; csőr szaruszínű; a lábak kékesek, lövött példányoknál 

 azonban csakhamar olajzöldesek lesznek. Téli tollazathan hasonlítanak a 

 szélesfarkú halfarkashoz (St. pomathorinus) csakhogy kisebb termetük 

 megkülönbözteti e fajtól. A fiatalok (ezek és téli tollazatú öregek leg- 

 gyakrabban kerülnek elő nálunk) feje és alsó részei fahéj barnák vagy 

 hamvasbarnák, sötétebb foltozással ; fölső testük sötétbarna, rozsdás toll- 



* Nálunk ezt a fajt szokták — hibásan — «parasiticusnak» nevezni. 

 ** Némi analógia ehhez a dolmányos- és fekete varjú (Gorvus cornix és corone.) 



