48 n. REND. HOSSZÚSZÁRNYÚAK. 



vajkodással lebegnek, vágnak ide-oda, sokszor alig pár méternyire suhanva 

 el fejünk fölött, majd fészkeikre csapkodnak s ismét ladikunk felé ; szinte 

 átérezzük nagy féltésüket, keserű aggodalmukat. Épp így tesznek, ha va- 

 lami sas, nádi kánya, gém vagy egyéb veszedelmesebb madár közeledte 

 házi békéjöket megzavarja. Rögtön száz és száz sirály egyesül s közös 

 erővel veti magát a hivatlan betolakodóra; csapongnak feléje, űzik, hajtják 

 szörnyű sivítás, krekegés közt, míg csak biztos távolra nem kergették 

 s rossz szándékát dugába nem döntötték. Otthonukhoz való féltékeny 

 ragaszkodásuk annyira megy, hogy ártatlan madarakat sem igen tűrnek 

 ott meg. Ezért fészkeik közt szárcsa-, récze-, vöcsökfészket nem igen 

 találhatunk, hanem a megszállott terűletet kizárólagosan birtokolják. Nagy 

 ritkaság, ha tnégis merészkedik valami idegenfajú madár köztük költeni, 

 s ezért mint különös esetet jegyzem meg, hogy egy izben a kis pocz- 

 gémet (Ardetta minuta) találtam fészkelve a sirálytelepen, még pedig 

 úgy, hogy egyik magasabban rakott sirályfészek oldalát kimélyítette s 

 oda rakta tojásait. 



A halásznépség egész nap a tóban « kódorogván », nádi kánya, gé- 

 mek szintén gyakran telepjük közelébe kerülvén, napközben sok zavar- 

 tatás éri őket s nem ülhetik nyugodt békében tojásaikat, hanem gyakran 

 kénytelenek a fészkek fölött kóvályogni, zajongani. A jóságos nap azonban 

 részt vesz a költés munkájában s melegsége segít akkor, mikor a gaz- 

 dák elhagyják a fészket. Féltékenységük, családjuk gondos őrzése akkor 

 hág tetőpontra s nyilvánul legodaadóbban, mikor fiókáik kikeltek. Ezek 

 a barnássárga és párduczosan sötétbarnán foltozott pelyhes kis jószágok 

 végtelen kedves állatkák. Néhány napig a fészekben maradnak s csak 

 jobban megerősödve hagyják el, de még mielőtt kitollasodtak volna. 

 Ilyenkor látogatván el a telephez, mindenfelé úszkáló, a nádalján buj- 

 káló, mekergő sirály fiókákat láthatunk. Sebesen eveznek a ladik előtt s 

 anyjuk hívogatóan repkedve vagy elejbök leszállva s a vízen ide-oda for- 

 golódva, csalogatja őket a rejtekhely felé. Több évben fogtam ilyen 

 pelyheseket — merítő hálóval könnyű dolog ez — s szabadon a kertben 

 tartottam. Mindjárt első nap mindenféle ételmaradékot mohón falatoztak 

 s egy hét múlva annyira megszelídültek, hogy élelmükkel közeledvén 

 hozzájuk, a tyúkoknál és csirkéknél is bizalmasabban, örömük hangos 

 nyilvánításával, félig futva, félig repülve siettek kezemből a nyújtott ele- 

 séget kicsipkedni. Különösen szerették a túrós csuszát; ezt oly mohón 

 kapkodták, hogy sietségükben szinte fuldokoltak. A legmulatságosabb 

 azonban az volt, mikor úgy egy-egy ujjnyi sügért vagy más kisebb halat 

 dobtam eléjök. Négyen-öten egyszerre neki estek s marakodtak a préda- 



