50 II. REND. HOSSZÚSZÁRNYÚAK. 



mikor a hideg idő beköszönt s liajnalonkint «pöngö jég« keletkezik a 

 tószéleken, hogy később jégpánczél fojtsa el a vizek lélekzetét, — búcsúznak 

 el végleg. Egy részök azonban — kivált északibb vidékről valók — ekkor 

 is nyilt folyókhoz húzódik, mint pl. a Duna rakodó partjaihoz s ott 

 szedegeti a hulladékokat. Ezek már mind fehér fejűek, mert nyári, ékes 

 tollazatúkat felcserélték az egyszerű, az évszakhoz jobban illő téli köntössel. 



A költés szakát kivéve, mikor jámborrá teszi a családi gond, mada- 

 runk óvatos, vigyázó állat; messze kerüh az embert, vadászt s lőtávolon 

 kívül tart. E mellett azonban kíváncsi, mint rokonai is, a mi nagy tor- 

 kuságával, kiváló ehetnémségével, de félénkségével is kapcsolatos. Valami 

 szokatlan tárgy, feldobott papiros, kendő, tarka vagy vörös kutya meg- 

 jelenése azonnal felkelti figyelmét, odaszáll s kémlel, noha kellően ügyelve 

 biztonságára. 



Táplálékát — mint már említettük — főleg kártékony rovarok, földi 

 giliszták, pondrók, pajorok teszik, ezeken kívül — főleg költés után — 

 apró halak, hulladékok, dög. Falánkságát tanúsítja, hogy egynek gyom- 

 rában 10 darab tücsköt, 24 csimaszt és 48 lisztkukaczhoz hasonló kuka- 

 czot találtam. Mező- és némileg erdőgazdaságilag is nálunk kiválóan 

 hasznos és kíméletre nagyon méltó madár. Hogy mennyire alkalmazkodott 

 a mezőgazdasághoz s mennyire változott meg eredetileg halevő termé- 

 szete, annak világos példáját a Fertő vidékén tapasztaltam. Az utóbbi 

 években ugyanis a hal teljesen kipusztult e tóból, a sirályok ennek da- 

 czára sem tágítottak megszokott helyeikről, hanem a part mentén levő 

 nagy legelőkre, kaszálókra, mezőkre járnak s szöcskékből, bogárságból, 

 kukaczokból élnek. 1897 szeptember végén ezernyi ezer vonuló sirálylyal 

 találkoztam itt, melyek a tó környékének rovar-életét tizedelték. Rendes 

 kezelésű, jól gondozott halastavainkon telepekben nem költ, az ott idő- 

 szakosan megjelenő néhány darab kárt sem igen tesz, azokon a helye- 

 ken pedig hol sűrűbben, nagy mennyiségben fordul elő és telepesen fész- 

 kel, azt a parányi kárt, mit a halászatnak okoz, egyéb fontos és kiadó 

 működésével százszorosan helyreüti. Daczára ennek, elég ellenséges lábon 

 áll vele a vadász, különösen a koczapuskás és kezdő. Roppant virtust 

 találnak ezek a veszedelmes emberi ragadozók a sirályok lepuffogatásá- 

 ban, főleg fészkelő helyök táján, mikor az aggódó anyamadarak majd- 

 nem bottal is leüthetők. A szegény halász tojásait is szedi konyhájára, 

 a pénzsóvár — ha alkalma, összeköttetése van — tovább megy s nagy 

 mennyiségben szállítja a tojásokat a vadkereskedöhöz, kiknek révén 

 piaczra kerülnek, hogy a bibicztojásból nyalakodó « letört*) világfiak jó- 

 hiszeműleg elköltsék. Az, hogy az étlap sirály tojást nem ismer, nem tar- 



