56 n. REND. HOSSZÚSZÁRNYUAK. 



9. NEM. 



CSÉR. 



STERNA L. 1758. 



Belső és középujj közt az úszóhártya kivágott; a homloktollazat a 

 csőr tövén előre nyúlik ; a fark erősen villás, mint a fecskénél ; kavicsos 

 zátonyokon, lápokon, de nádtorzsokon is — leginkább fészek nélkül — 

 mélyedésekben, ritkán (nádtorzsokon) lazán épült fészkekben is költenek. 



A LÓCSÉR. 



Sterna caspia Páll. 1769. 



[Sterna tschegrava Lepegh. — Sterna megarhynchus Meyer. — Thalasseus 

 caspius BoiE. — Hydropogne caspia Kaup. — Sylochelidon balthica, Schillingi, 

 caspia Brhm. — Thalassites melanotis Swains. — Sylochelidon strenuus Gould. — 

 Thalasseus imperátor Goues. — Sylochelidon melanotis Boie. — Helopus caspius 

 Wagl. — Sterna major Ellm.] 



Jegyei: majdnem hollónagyságú; erős, nagy csőre koriilpiios; lál)ai 

 feketék (fiatalok csőre vöröses, lábai barnásak): fejetetején, a tarkón túl 

 érő, fekete folt; hát világosszürke ; alul fehér, úgy a fark is; nagy evezők 

 felül fehéres szürkék, a toUszár mellett és alul feketések. 



Mértéke: //. 48— 51; &. 40— 43; F. 15—16; L. 42- 45; Cs. 

 6—7 cm. 



Földrajzi elterjedése: majdnem az egész világ; de mégis inkább déH 

 faj s leggyakrabban a Kaspitónál, a perzsa öbölnél, Turkesztánban, Indiá- 

 ban, Khinában, Üj-Zeelandig és Ausztráháig; Amerikában Alaskától, Lab- 

 radortól Kaliforniáig és Floridáig költ, még pedig telepesen. Európában a 

 Földközi tenger partvidékein gyakoribb, de kisebb fészektelepei az Északi 

 és Keleti tengernél is vannak. 



Nálunk nagy ritkaság ; csakis költözködéskor került egy-kétszer szem 

 elé. 1804-ben Natterer atyjával együtt hazai mocsarainkat látogatván meg, 

 Szegednél két darabot látott, melyeket biztosan felismert. Nagy sokára, 

 1889 ápr. 28-án, azután a Velenczei tónál mutatkozott egy öreg cf, me- 

 lyet Gárdony községnél el is ejtettek. Ez az egyedüli magyar példány a 

 Nemzeti Múzeumban van. 



