58 II. REND. HOSSZÚSZÁRNYÚAK. 



példány bizonyítani látszik. Lövetett egy db ? Drassónál (Alsó-Fehérm.) 

 1854 május 21-én is, mely Csató János gyűjteményében van. Egyéb ma- 

 gyar példányok csakis a soproni föreáliskolai, Huszthy Ödön lékai gyűj- 

 teményében s három darab a bécsi udvari múzeumban vannak, melyek 

 mind a Fertőről valók. 



Elletmódjában a csérek, szerkők és sirályok szokásaiból egy-egy 

 rokonvonást találunk. Többnyire a vizek szélén repkednek, de nem 

 annyira a part közelében, mint a szerkök. Reptük könnyed, sirályra em- 

 lékeztető, úgy hangjuk is, melyet he-he-he-he-he-Jw szótagokkal fejez- 

 hetnénk ki, hasonlít a danka sirály szólásához, s valóban kaczagásszerű. 

 Fészkét kis zátonyokra, homokhátakra kapart mélyedés pótolja, melybe 

 2^3 tojást tojik; ezek színezete lényegesen nem különbözik a csérek 

 tojásaitól. 



Tojásmérték: //. 42—46; Sz. 30—32 mm. 



Kisebb halakat, vizirovarokat, pókokat eszik, állítólag azonban kisebb 

 madarak tojásait, pelyheseit is rabolja. E részben nincsenek tapasztalá- 

 saim, de ritkaságánál fogva nálunk gazdaságilag egészen közömbös. 



A KÜSZVÁGÓ CSÉR. 



Sterna hinindo L. i758. 



[Larus albicans Marsigl. — Sterna íluviatilis Naum. — Hydrocecropis hirundo 

 BoiE. — Sterna macroptera Blas. — Sterna chelidon Lichtst. — Sterna ponia- 

 rina Brhm. — Sterna Blasii Brhm.j 



Népies nevei : kis halászmadár (Velenczei tó), halászcsér (Tisza- 

 mentén), halkapó (u. o.), halászfecske (Fertő), kiszvágó (Balaton), küsz- 

 vágó, árvízhozómadár (M. Szecsöd, Vasm.) ; s általában Sterna és Hydro- 

 chelidon: csilla vagy csille (Jászberény), csélla vagy cséjja (Hevesm.), 

 csérla, csérja, czerkó (Alföld), halászka; csilling (Duna-Drávaköz). 



Jegyei: teste rigónagyságú, de hosszú szárnyaival és farkával na- 

 gyobbnak látszik ; az öregek lábai és csőre élénk vörösek, utóbbinak hegye 

 fekete; a csüd hosszabb mint a középujj karom nélkül; az első evező 

 belső felén, annak hegyétől körülbelül 7 cm.-nyire, 5 mm. széles sötét 

 hosszanti sávoly; fejtető és tarkó fekete, egyébként főszíne felül hala- 

 vány kékesszürke, alul fehér. 



Leírása. Nyáron : mell ezüstszürke, különben egész alsó test fehér ; 

 hát és a szárny felső része halvány kékesszürke ; elsőrendű evezők sötét- 

 szürkék, a többi evező és a válltollak kékesszürkék csak hegyük fehér ; 



