IV. CSALÁD. SIRÁLYFÉLÉK. 59 



fark fehér, erősen villás, a két szélső toll nyársszerú mint a füstös fecs- 

 kénél s ezek külső széle sötétszürke; szem dióbarna. Télen a homlok 

 fehéres. A jiataJok homloka fehér a fejtető felé barnás árnyalattal, a 

 tarkó feketés; a felsőtest halavány fakószürke, sárgásfehér és sötétbarna 

 tollszegésekkel tarkítva; az alsó kar tája feketésszürke; a farktollak kékes- 

 szürkék fehéren szegve, a fedőkön sarlóalakú sötétebb foltozással; cső- 

 rükön némi barnás szín a vörösben és több fekete a hegyén ; szem barna, 

 világosabb mint az öregeknél; lábak hússzínúek. 



Mértéke: H. 33—34. Sz. 258—28. F. 13-8- 165. L. 1-8-2. 

 Cs. 3-3— 3-9 cm. 



Földrajzi elterjedése: Közép-Európa, Észak-Amerika, Ázsiában főleg 

 Szibéria s télen Afrika is, de a 62 — 63° ész. szél. túl nem igen megyén 

 s a Sarkvidéken a sarki halászcsér (Sterna macrura Naum.) helyet- 

 tesíti, mely e fajhoz igen hasonlít, csakhogy csőre egészen vörös, alsó 

 teste szürkésebb s farkában a szélső tollak még hosszabbak. Ez az 

 utóbbi faj nálunk még nem került, azért figyelmeztetek reája, mert 

 esetleg előfordulhat. A küszvágó csér előfordulási körében nagyobb 

 tavakat, tengerpartokat, nagy folyamok vidékét és torkolatát kedveli 

 s ilyen helyeken, főleg kavicsos zátonyokon, szigeteken, sokszor nagy 

 telepekben költ. Nálunk úgy a Duna mint Tiszamentén s egyéb folya- 

 mainknál igen ismert madár, valamint a Fertőn,* Balatonon s más tó- 

 vidékeinken is ; a Velenczei tónál azonban nem igen számos. Mint költöz- 

 ködő madár április közepe táján érkezik s főleg e hó utolsó felében. 

 Első érkezésének országos középnapja: április il — i8. Ez időszakban 

 nedves rétek, folyók, patakok, mocsarak körül is nagyobb számban mu- 

 tatkozik itt-ott, sőt oly pontokon is, hol különben nem látható. Rende- 

 sen május közepéig a nálunk költők mind megtértek fészkelő tanyáikhoz 

 s párosodni kezdenek. Gyönyörű repülési mutatványok közt udvarolnak 

 választottjuknak, ide-oda czikkáznak, vagy mint a kilőtt nyíl, szárnyaikat 

 hátracsapva hasítják a levegőt, magasra fellebegnek, ide-oda «letyegnek», 

 közbe-közbe éles, átható kr-jé, krű-jé, kri-jéh, kri-é szavukat hallatják, 

 mely szenvedélyük tetőfokán krek, krek, kr, kr, kre, kre gyorsan ejtett han- 

 gokhoz hasonló. Különösen leszállásukkor hallhatjuk ezt a kerregö szó- 

 lásukat, melyet egy ideig rendszerint még a földön is hangoztatnak. 



Ha párjuk ott van a kiválasztott zátonyon vagy félszigeten, meg- 

 nyújtott nyakkal, feltartott fejjel ide-oda forgolódnak, szinte dürögnek 



* Mikor a Fertőből kidöglött a hal — JuKOvrrs szerint — e madárfaj is eltűnt a tóról s csak 

 a halászat feléledésével mutatkozott újból. 



8* 



