66 II. REND. HOSSZÚSZÁRNYÚAK. 



azonban délen; Észak-Afrika és Ázsia legnagyobb része a mérsékelt és 

 déli övben; az Amerikában élők némileg eltérnek a typikus madártól, 

 sokan ezt más fajtának tartják (Hydrochelidon nigra surinamensis). 

 Magyarországban nagyobb mocsarak, posványságok, tavak vidékén min- 

 denütt igen számos s egyik legközönségesebb jelenség. Különösen a náda- 

 sokkal, vízirózsákkal és egyéb lápi növényekkel benőtt, helylyel-közzel 

 nagyobb síkvizekkel váltakozó sasos, csuhus területeket kedvel, melyek 

 közelében legelök, rétek, mezők terülnek el. Folyóknál általában nem igen 

 tartózkodik a szerkők egyik faja sem, de költözködéskor mégis gyakran 

 látni nagy seregekben a Dunán, Tiszán s kisebb társaságokban ezeknél 

 jelentéktelenebb folyamoknál, folyócskáknál is. Tavaszkor áprilisban kezd 

 jelentkezni s számban folyton megnövekedve, a vonulók fötömege e lió 

 végén és május első napjaiban mutatkozik. Ilyenkor tóságainkon csakúgy 

 hemzsegnek százas és ezres számban, kisebb-nagyobb csapatokban. 



Ha a sirályok a tó varjai, úgy a szerköket bízvást a tóságok fecskéi- 

 nek mondhatjuk. Egész nap tevékenységben, lassú, ingó, szabályosan 

 lengető szárnyalással röpködnek pár méternyire a vizek szélén, a part- 

 részek fölött, sőt rendesen bekalandozzák a közeli legelőket, réteket is, 

 folyton le-lecsapkodva, a különféle rovarokat, szöcskéket, sáskákat szede- 

 getve. Igen élénk, társaságkedvelő madárkák, beszédesek s repkedés közben 

 szüntelen hangoztatják gik, kkik, khük, kjük, klük, khirr, lágyan, röviden 

 ejtett szavukat vagy kU'ié, klié nyújtottabb hivogatójukat. Mikor elfáradtak, 

 meztelen szigetkékre, zátonyokra, partokra, vízből kiálló karókra, nád- 

 csomókra, szárogatásra kiemelt halászvarsára szállva pihennek meg. Az 

 Aldunánál azt is láttam, hogy az egész társaság a vízből kinyúló fűz- 

 bokrok ágain üldögélt, kénytelen volt, mert az árvíz mindent elöntött s 

 így nem akadt más nyugvóhelyük. Ha prédát látnak, vagy rézsut csapnak 

 le s felkapva a falatot, odább sietnek, vagy egy ideig lebegnek zsákmá- 

 nyuk fölött s levágnak hozzá, de nem oly erővel és hirtelenséggel, mint 

 a csérek. A vizet ilyenkor csak meglebbentik, szinte megcsókolják, a 

 nélkül, hogy belevágódnának és felszíne alá merülnének. Mint igazi tavi 

 madár — már csak parányiságánál és könnyüségénél fogva is — nagyobb 

 szelek ellenében tehetetlen repülő képességével nem merészkedik tengerek 

 közelébe menni, hanem szorosan a szárazföld állóvizeihez s azok part- 

 jaihoz ragaszkodik. Általában bizalmas, szelíd állatka s ha látja, hogy 

 nem bántalmazzák, állattól, embertől nem igen fél. Ahg néhány lépés- 

 nyire röpköd hajónk mellett, s nem zavarja meg beszélgetésünk, evezőnk 

 locscsanása. De ha rossz szándékunkat találná felismerni vagy ha a 

 szomszédságunkban repkedők közé lövünk, hirtelen éles kliéé, Mee szavukat 



