IV, CSALÁD. SIRÁLYFÉLÉK. 67 



rikkantják el mindannyian, mire biztos távolba menekülnek. Ha lövésünkre 

 egyik leesett, a környék összes szerkői hangos siránkozással odasietnek 

 szerencsétlen társuk fölé s lebegve, tánczolva, akár holmi nagy szunyograj, 

 repkednek fölötte, még résztvevőbben odaadóbban, mint bármely sirály 

 és csér. Halászember ilyenkor azt mondja: «temetik pajtásukat »>. 



Mikor május vége felé és június elején a napnak ereje a sok tavalyi 

 vízinövényt megrohasztja, a lengeteges, ritkás nádasokat elfogó «békanyál» 

 (Characeák) pedig a víz felszínén megkeményedett, szinte megsült, mint a 

 kenyérhéj, akkor a kormos szerkő családalapításának ideje is megérett. 

 Szemetes nádon, a békanyál kiszáradt tetején, tavirózsák leveleire három- 

 négy szál nádat összerak, éppen csakhogy a tojások ne guruljanak szét, s 

 e silány alapra 2 — 3 olaj sárgásbarna vagy kékeszöld alapon sötétbarnán, 

 hamuszínűen foltozott tojást tojik. A sötétbarna foltok néha a tojás vasta- 

 gabb részére, összefüggő koszorút, széles gyűrűt festenek. (XXXIX. tábla). 



Tojásmérték: H. 33-4—37; .S'^. 2-2-8— 254 mm. 



Két hét vagy 15 nap alatt pillantják meg a kis szerkök a napvilágot, 

 miután szüleik közösen, a nap melegét is segítségül híva, megfakasz- 

 tották a tojásokat. Addig, míg repülősek lesznek, a fészekben vagy az 

 összesűrűsödött vízifonalak, békanyál, tavirózsák tetején maradnak. Az 

 anyamadarak szorgalmasan hordják apróságuknak a sok rovart, szöcskét, 

 eleinte csőrükbe téve, később eléjük rakva vagy ejtve a falatot. Mindig 

 telepesen költ, de sohasem oly rengeteg számban, mint a danka sirály, 

 hanem csak 10 — 50 pár együtt. 



Miután a fiókák szárnyra kaptak, az öregek vedleni kezdenek s 

 augusztusra már javarészük fehér hasú lett. A vedlésnél mindig elő- 

 ször a torok fehéredik meg s fokozatosan a begy és has. Lassankint 

 kezdenek oszladozni, tanyájukról eltávozgatni s más vidékeket látogatni, 

 úgy, hogy szinte észrevétlenül tűnnek el téli tanyájukra. Szeptemberben 

 még fel-feltünik egy-egy csapat, októberben azonban már csak egyesek, 

 a megkésettek, mutatkoznak még. 



A szerkők táplálékában majdnem kizárólag rovarok, szöcskék, legyek, 

 szitakötők, vízipoloskák (Notonecta), ebihalak, tücskök szerepelnek. Nagy 

 ritkaság, ha egy-egy silány halacskát is elkapnak. A rovarvilágból kerülő 

 élelmük pedig legnagyobbrészt gazdaságunkra káros fajok megapasztását 

 jelenti. így különösen a sáskák és szöcskék túlszaporodását, legelőink s a 

 tavak közelében levő vetéseink hírhedt pusztítóit, nagyban segítik apasz- 

 tani. Emlékszem az 1889. évre, mikor a Fertő környékén (de az ország 

 egyéb helyein is) némely sáska- és szöcskefaj (különösen a Stenobothrusok, 

 Galoptenusok) annyira túlszaporodott, hogy az egész Fertömenti legelő- 



9* 



