68 II. REND. HOSSZÚSZÁRNYÚAK. 



terület felszíne örökösen hullámzott, mozgott a milliárd szöcskétől s a 

 közelben díszlö vetések, rétek, gyepesek végenyészet elé néztek. Ekkor a 

 meddig csak a szem látott, száz és száz, ezer és ezer sirály, bibicz, 

 szerkő járta, vadászta a tó környékét s heteken keresztül kizárólag ez 

 ártalmas rovarokból élt, hatalmasan korlátozva a csapás még nagyobb mér- 

 tékét. Hermán Ottó Tót-Szt.-Pálon észlelte, hogy mikor a turfás területen, 

 mely milliónyi tücsöknek volt tanyája, a tücskök vedlettek, a mi mindig 

 a lyuk szádja előtt történt, a szerkők csapatosan kicsaptak és kapkodták 

 a tehetetleneket. Somogyban — leginkább ezért — a fekete szerkő neve 

 «főgyi b...iga»). Az erdélyi Mezőségen a Gryllus melast szedegették a 

 földeken. 



Eddig a szerkökre, a madárvédelmi intézkedésekben általában kevés 

 figyelem jutott, de szükséges ezentúl az ő munkásságukra is szemet vetni 

 s mint igazán hasznos madarainkat a legnagyobb oltalomban részesí- 

 teni, mert megbotránkoztató, mikor látjuk, hogy — főleg az alvidéken — 

 a tudatlan halászság, köztük leginkább a szerbek, minő rablásokat visz- 

 nek véghez tanyáikon s rendszeresen kifosztják azokat, a föld népének 

 nem kis kárára. 



^ 



^^i 



