111. HILND. 



EVEZÖLABÜAK. 



STEGAXOPODKS. 



Többnyire nagy, igen nagy madarak; úszólábnk nagyon tökéletes, 

 a mennyiben mind a négy ujját úszóhártya köti össze; a hátulsó ujj 

 fejlődött s elöreállu: a csüd rövid, erős; a csór egyenes, hegyes vagy 

 kampóban, horogban végződő; többen igen jó repülők, mások kitűnő 

 bukók és úszók; totyogósan. rosszul járnak, de némelyek sziklákon, fákon 

 jól megtudnak kapaszkodni; fákon, sziklákon, vizes területeken költenek; 

 hosszúkás, kékeshéjú, mészréteggel bevont tojásokat raknak; majdnem 

 kizárólag hall)ól élnek s mert roppant telhetetlen g>'omrúak, a halá- 

 szatra igen károsak. 



V. CSALÁD. 

 KÁROK AT( )N Al ÉLEK. 



PHAI^CROCOIUCIDAE. 



Leghosszabb a külső lábujj, a hátulsó egyforma magasságban 

 könyöklik előre a csüdből s legföljebb oly hosszú, mint a belső ; a leg- 

 szélsőbb ujj körülbelül félakkora, mint a középső (a harmadik belülről 

 kifelé számítva); szárnyaik nem igen hosszúak vagy rövidek; a farktollak 

 hosszúak, némelyeknél oly kemények, mint a harkályokéi ; szárazon rosszul 

 járnak, fákon, sziklákon ügyesen kapaszkodnak; fiókáik teljes kitollad- 

 zásig a fészekben maradnak ; ' kitűnő úszók és bukók ; nehézkesen, de 

 kitartóan repülnek. 



11. NEM: 



KÁRÓKATONA. 



PHALACROCORAX Briss 1760. 



Csőr egyenes, végén kampós, nem túlságosan hosszú; a szárnyak 

 vége eléri a fark tövét; a fark ékalakú, rendkívül merev, kemén>iollú; 

 a harmadik ujj (belülről kifelé számítva) karma belső felén íürészesen 

 fogazott. 



