70 III. REND. EVEZŐLÁBÚAK. 



A NAGY KÁRÓKATONA. 



Phalacrocorax carho (L.) 175S. 

 (Kép.) 



[Pelecanus carbo L. — Carbo cormoranus Mey. — Hydrocorax caibo Vieill. — 

 Phalacr. medius Nils. — Halieus carbo Licht. — Halieus cormoi-aiuis Naum. — 

 Carbo et Phalacrocorax glaciális, arboreus, subcormoraniis, humilirostris, brachy- 

 rliynchos Brhm. — Carbo major Temm.] 



Népies nevei: tomolygó (Fertő. Halnév is.); büdösmadár (Jász- 

 berény) ; kárókatona (Velenczei tó, Dunántúl több helyt) ; karakatna, kára- 

 katona, karókatona, kárakatna, kárakatonája, kárókatonája; gőte (Duna- 

 Drávaköz). 



Jegyei : majdnem ludnagyságú ; csőre oly hosszú, mint feje, töve 

 erősebb a hegyénél ; szemköre és csupasz torka sárgásszürke, az öregek 

 szemét fehér, fiatalokét sárgásfehér tollkoszorú övezi; a hát eleje és főleg 

 szárnyfedő tollai pikkelyszerüek, fémes zománczczal; fark 14 tollú, néha 

 12—16 is. (L. I. köt. III. és IV. tábla). 



Leirása. Nyáron: torok és részben a pofa fehér; fej és tarkó 

 feketezöld, utóbbi részen a tollak sörényszerűen hosszabbak s az alap- 

 szín egyes fehér tollakkal tarkított; nyak, mell, has, farkalja és farcsíkja, 

 valamint a hát alsó része fekete zöldes zománczczal; a hát felső része 

 és a szárnyak barnásszürkén, bronzszerüen zománczosak, minden toll 

 feketén szegett; a felső czomb táján némi fehér átcsillámló tollak látsza- 

 nak ; az elsőrendű evezők sötét feketebarnák, száruk fekete, a hátulsók 

 feketésszürkék feketén szegélyezve. Téli tollazatúk hasonló a nyárihoz, 

 de tarkójuk sörényén, az előnyakon a fehér szín uralkodik, úgy a felső- 

 czombok táján egy-egy négyszögletű fehér folt látszik. A fiataloknál a 

 fekete szín inkább zöldes sötétszürke, a hát felső része, szárnyfedők 

 zománczos barnás, keskenyszegésűek ; alul piszkos fehéresek. A csőr 

 vörösbe játszó ólomszürke, az alsó káva tövénél sárga, ormozatán fekete. 

 Lábuk fekete. Az öregek szeme sötétzöld, fiataloké barna. 



Mértéke: H. 77—82; Sz. 34'5— 37-2; F. 16—19; L. 5-5- 6*7; 

 Cs. 6-8— 8'8 cm. 



Hazája úgyszólván az egész világ; Európában, a Sarkkör tájaitól a 

 Földközitenger vidékéig ; Ázsiában Indiáig, kelet felé Khináig, hol azonban 

 a hozzá közel álló s tőle csak keveset különböző Phalacrocorax sinensis 

 helyettesíti. Észak-Amerikában az Atlanti oczeán partvidékén és Ausztráliá- 

 ban szintén előfordul ; Afrikában pedig a télre odaköltözködők találhatók 

 számosan. Nagy elterjedésénél fogva, éghajlati viszonyok szerint, a jelleg- 



