VI. CSALÁD. GÖDÉNYFÉLÉK. 77 



madik ujj ; nagy, nehézkes testű, otromba madarak, mégis jól és szépen 

 repülnek ; jól úsznak, de nem buknak ; mocsarakban, zsombékokon, nád- 

 torzsokon fészkelnek; majdnem kizárólag halakból táplálkoznak, melyeket 

 úszva, vagy pedig a vízbe lecsapva csöi'ükkel kimeregetnek. 



12. NEM: 



GŐDÉXY. 



PELECANUS L. 1758. 



Csak ez az egyetlen neme lévén a gödényféléknek, a nemi jegyek a 

 családi jefiTokkel egybevágnak. 



A RÓZSÁS GÖDÉNY. 



Pelecamis onocrotalus L. 175S. 



[Pelecanus loniíirostiis Hime. — Onocrotalus phoenix Less. — Pelecanus 

 Brehmi Mull. j 



Népies nevei: gödény, pelikán, pellikán, pelikány. 



Jegyei : erős hattyú nagyságú, fejtető és tarkó nem borzas, öregek- 

 nél azonban meghosszabbodott tollú; a csüd még egyszer oly hosszú, 

 mint a hátsó ujj; a homloktollazat keskeny háromszögletű nyelvalakban 

 majdnem a felső káva tövéig ér; szeme körül és a kantár táján a bőr 

 csupasz, e meztelenség a szem mögött szögalakú; a fark 20 tollú. (Fejé- 

 nek képe: I. köt. IX. tábla.) 



Leírása. Öregek: egészben fehérek, s kivéve a válltollazatot és 

 farkat, rózsásan (őszibaraczkvirág színűén) árnyaltak ; a begy táján pedig 

 a foszlott, kissé meghoszszabbodott tollak sárgásak ; az evezők barnák és 

 és feketék. A fiatalok porszinű barnák, első vedlés után fehérek s felül kissé 

 hússzműen árnyaltak, három éves koruk után kapják a teljesen kifejlett 

 tollazatot. Öreg korukban a csőr ormozata kékesbe hajló, szélein sárgásán 

 és vörösen tarkázott, a csőr végén levő horog vörös, az alsó káva töve 

 kékes, egyébként sárga, ugyanily színű nagy zacskója is, de vörösen 

 erezett ; a szem barnavörös ; lábak hússzínűek ; a szem körül levő csupasz 

 bőr fehéressárga; a fiatalok csőre szürkéssárga, szemük barnás, lábuk 

 vöröses. A tojó halaványabb színű s rövidebb bóbitájú. Ügy a szinezetök, 

 mint nagyságuk sem igen állandó s valahány példányt látunk, szinte 



