VII. CSALÁD. BUKÓFÉLÉK. 85 



jégtáblák úsznak alá, vagyis ha a folyó java zajlásban van. Rendkívüli 

 ligyességgel térnek ki a jövő-menő jégdarabok elől, rendszerint bukással, 

 csak ha megszonilnak vagy maguk is egy jó darabot lekerültek a folyón, 

 kapnak szárnyra s alacsonyan, kacsaszerűen sebesen, de mégis némi 

 megerőltetéssel is, sajátszerű suhogással szállnak a víz fölött nyíltabb 

 helyekre, vagy oda, hol bővebb táplálékot reménylenek. Pihenésre vagy 

 valami szigetre vagy jégtáblára telepesznek, itt tollászkodnak, szunyókál- 

 nak, hogy friss erővel újból folytassák a munkát. 



Mikor vizeinket elborítja a jég, azaz « beállnak", délebbre vonulnak, 

 oda, hol megnyílt folyókra akadnak; de olvadáskor ismét visszatérnek hoz- 

 zánk s csak tavaszfakadáskor húzódnak mindinkább vissza északabbra, 

 költőhelyeikhez, úgy a mint azoktól öszszel fokozatosan, a hidegség és 

 tél délre terjedésével hozzánk jutottak. 



Nálunk való fészkeiéséről nincsen tudomásunk. Hazájában költéskor 

 olyanféle helyeken tartózkodik, mint nálunk a tökésrécze, t. i. mo- 

 csaras, berkes, ligetes helyeken, kisebb — tengerparthoz közel eső — 

 tavakon, tócsákon, melyek pai'tjain facsoportok nőttek; néha azonban 

 meglehetős távol a vizektől. Földön, faodukban, elhagyott ragadozó- 

 madár- és szarka- vagy varjufészkekben veti meg tanyáját. Utóbbi mada- 

 raktól sokszor erőszakkal hódítja el a fészket. Kelet-Finnmarkenben 

 jártamkor Vadsőn hallottam, hogy sok helyen fészkelő ládikákat akasz- 

 tanak ki számára. A bukó ugyanis, ha lerakott tojásait elszedjük, tovább 

 tojik mint a tyúk; ezt az ott lakó — többnyire szegény lapp, finn — 

 halásznépség saját hasznára fordítja s ő benne látja konyhájának tojás- 

 szállítóját, hiányozván neki a kotkodácsoló tyúknéni. Magának a madár- 

 nak busát nem igen mondják jó pecsenyének, mert halzsirízű s legföljebb 

 lappoknak, finneknek való s nem mérsékelt égövi gyomornak. Tápláléka 

 első sorban hal, különösen az apraja, noha — mint Gsató János írja — 

 több elejtett s felbonczolt példány torkában akkora halakat is talált, 

 melyek nem fértek beléje, úgy hogy farkuk kilátszott szájnyílásukból. 

 A halak mellett csak szükségből nyúl kisebb vízi férgekhez vagy vízbe 

 került hulladékhoz. Mindenképen káros tehát a halgazdaság szempontjá- 

 ból s nálunk is pusztítandó, mert bár nem költ itt, de hónapokig és nagy 

 számban tanyázik vizeinken s falánkságával bizony meglehetős rablást 

 visz véghez halaink közt. 



