VII. CSALÁD. BUKÓFÉLÉK. 87 



legkésőbbi dátuma. Életmódja, szokásai igen hasonlítanak előbbi fajéhoz 

 s ezért őt is jogosan káros madaraink közé sorolhatjuk, mint a halsza- 

 porodás veszedelmes ellenségét. 



A KIS BUKÓ. 



Mergiis abellus L. i758. 



[Merganser stellatus Briss. — Mergus albulus, pannonicus Scop. — Mergel- 

 lus albellus Selby. — Mergus glaciális Brünn. — Merganser albellus Boud. — 

 Mergus minutus Vieill.'. 



Népies novei: kis deres (Hegykő, Fertő). 



Jegyei : jó csörgőrécze nagyságú ; csőre jóval rövidebb belső láb- 

 ujjánál, nem karcsú, inkább kúpos; szárnytükre fekete, alul és felül 

 fehér szegessel; torok fehér; lábak és csőr ólomszínüek, az úszóhártyák 

 feketék; fark 16 tollú. 



Leírása. Gucsér díszfollazalban : uralkodó színe fehér, mely az alsó- 

 testen különösen ragyogó; fekete színűek — némi sötétzöldes zománcz- 

 czal — következő testrészei : a szem és csőrtö köze foltszerűen, két 

 hosszúkás hegyes folt a tai'kó táján és a fehér bóbita oldalain, a hátról 

 kiinduló keskeny, vonalszerű s a begyfelé húzódó örv, mely azonban 

 elül nem záródik, a váll táján álló két félhold alakú folt, a vállfedők 

 végei és a szárnyhajlás — utóbbi helyen a tollak fehéresen szegettek; 

 az elsőrendű evezők feketeszürkék, háti'ább szürkésbarnák, a harmad- 

 rendűek hamvasak, belső szélükön és végükön fehéren szegve; az alsó 

 test oldalain minden toll igen finoman és sűrűen sötétszürkén haránt 

 csíkozott: farcsik barnásszürke, minden toll világosabb szegessel; fark 

 hamvasszürke, alsó fedői fehérek ; szem kékesfehér. A íojó feje és nyaká- 

 nak hátsó része rozsdabarna: torka s a nyak elülső része fehér; begye 

 szürke, az egyes tollak azonban fehéres heg>'üek; alsó test és alsó fark- 

 fedők fehérek; az oldalak, felső test szürkék, legsötétebb a hát; a fekete 

 szárnytükrök fölött nagy fehér folt; fark sötét szürke. 



Mértéke: H. 39—41; Sz. 17-3— 21-5; F. 6-7-9: L. ^2-6— 38; 

 Cs. 2-6—3 cm. 



Ez is északi, és a mi szempontunkból inkább északkeleti madár, 

 melynek költési öve nem terjed annnyira délnek, mint előbbi két fajé. 

 Legszámosabb Oroszország és Szibéria sarkköri tájain, Lapplandtól kezdve 

 keletnek. Izlandon, Grönlandban nem honos. Észak-Amerika keleti part- 

 jain szintén észlelték. Télen Angolország és az Atlanti óceán partvidékét 



