VIII. CSALÁD. RÉGZEFÉLÉK. 99 



feje buksi, szeme aranysárga; egész termete zömök; sajátságos, erős, 

 messzehallható suhogással vagy inkább sziszegéssel repül, mely hangot 

 a sebesen mozgatott, erős tollú szárnyain átsurranó levegő okozza. 



Leírása. Gácsér dísztollazathan : főszine fehér és fekete; az egész 

 fej sötétzöld, érczfényú, kissé üstökös, csak a torok fénytelen fekete; 

 csőrtövénél mindkét oldalon meglehetős nagy kerülékalakú fehér folt; a 

 háta és farcsíkja fekete; a czomb tája barnás feketeszürke, úgy a fark 

 és nagy evezők is; a szárny fehér és feketetarka; válltoUai hosszúak, 

 fehérek, feketén szegve ; alsó teste fehér ; lábai sárgák, úszóhártyái feketék ; 

 a csőr feketebarna. A tojó kisebb a hímnél, feje csokoládébarna, a csőr- 

 tőnél nincsenek fehér foltok ; nyaka, begye hamuszürke, minden toll hegye 

 világosabb szegésú; felsőtest barnás sötétszürke, úgy a fehér alsó test 

 oldalai, a czombok tája, fark és a szárny, utóbbi legsötétebb, de tükre 

 fehér; csőre barna, hegye felé narancssárgás gyűrűvel. 



Mértéke: H. 41—43; Sz. ^20—23; F. 6-7— 105; L. á'7— 4; 

 Cs. 2-7— 3-8 cm. 



Ez a récze Európa és Ázsia északi vidékeit lakja, főleg az 58° és 

 71° északi szélesség közt. Nagynéha azonban egyes párok délibb tájakon 

 is visszamaradnak fészkelésre. Nálunk októbertől áprilisig különösen 

 számos s jégment tavainkon, nagy folyóinkon, folyamainkon százankint 

 látható. Ez az a réczefaj, mely a bukókkal vegyesen, de amazoknál min- 

 dig számosabban, a fővárosi Dunát telente népesíti s a Gsepelszigettől 

 a Margitszigetig terjedő folyamrészt sem véve ki, vidám bukdácsolásaival, 

 fürge úszkálásával mulattatja a járókelőket. Eleme a jéggel zajló víz, 

 ezért hívja népünk « jeges réczének», mely név azonban régi soron a 

 nálunk ritkább következő fajt illeti. Áprilisban ismét visszavonulnak 

 északi fészkelő helyeikre. Hogy azonban egyes párok családalapításra 

 nálunk szorultak, arra is van adatunk. így 1886-ban a Fertő táján, Süttör 

 község és a hanysági Egererdő közt, az úgynevezett «Gyenes»-ben, május 

 végén talált az eszterházi vadász egy párt, melyből a tojót meglőtte s 

 benne kifejlett tojásra bukkant, fészkét is meglelte. A Velenczei tavon 

 pedig 1888 júliusában láttam egy párt, melynek fészkét nem bírtam ugyan 

 megkeríteni, de kétségtelen, hogy ezek is itt költöttek. 



Kisebb halakkal, csigákkal, kagylókkal él. Míg nálunk van, hasznot 

 nem szerez, inkább csak némi kárt, t. i. a halgazdaságnak; azért bátran 

 löhetjük. 



13* 



