VIII. CSALÁD. RÉGZEFÉLÉK. 101 



Amerika hideg öveiben egyaránt otthonos. Téh-e mérsékeltebb éghajlatok 

 alá költözik, de nem nagyon délre s nálunk már a ritkább fajok közé tar- 

 tozik. Láttam néhányszor a velenczei tavon, lőtték Pest-, Pozsony-, 

 Baranyamegyében, Erdélyben, a Fertőn, Balatonon s másutt. A velenczei 

 tavon lövöttek közül öt kitömött példányt ismerek (közülök három nálam), 

 ezek egyike április 14-én 1894-ben esett. 



Gazdaságilag nem igen jön számba, mert tápláléka főleg csigákból, 

 kise])h kagylókból, rákocskákból, mellesleg vízinövények hajtásaiból, mag- 

 vaiból áll, 



18. NEM: 



RÉCZE. 



ANAS L. 1758. 



Egészben karcsúbbak, mint az előbbi nemekbe tartozók, főleg nyakuk 

 hosszabb és vékonyabb; úszva nem süppednek annyira a vízbe; csőrük 

 legtöbbnyire végig egyforma széles, de úgy mint farkuk is, változó alakú ; 

 hátulsó ujjukon nincs bőrkarély; a külső ujj jóval rövidebb a középsőnél 

 s karma tőben vag>^ legföljebb felerészben van az úszóhártyába benőve ; 

 nem igen jó bukók, inkább csak belefordulnak a vízbe, a nélkül, hogy 

 lebuknának s « tótágasán » keresgélnek. 



A TOKES RECZE. 



Anas boscas L. 1758: 



Xépies nevei: tőke-, zöldfejü récze, rucza, kacsa, gócza; törzsök 

 récze (Barbacsi-tó, Sopronm.); öregrécze (Fertő, Velenczei tó), dunai 

 récze (Velenczei tó); nagy kacsa. 



Jeíjyei : házi récze nagyságú ; szárnytükre kék ibolyaszínű zománcz- 

 czal, felül és alul fekete és fehér szegessel; Iába narancsvörös, csőre 

 zöldessárga fekete csőrkörömmel, a tojónál és fiataloknál alul és a széle- 

 ken sárgás, egyébként zöldesbarna; szem sötétbarna. 



Leírása. Gácsér dtsztoUazatban : egész fej s a nyak egy része 

 feketészöld érczfényú; nyaka közepén fehér örv, mely azonban a nyak 

 felső részét nem fogia át ; a nyakoldalak, begy és a mell eleje gesztenye- 

 színű; a felső nyak közepén, a hát felé, barnás hamuszürke alapon 

 finom feketés, sötét és világosszürke pontozás, mely hullámos haránt- 



