104 IV. REND. FOGASCSŐRŰEK. 



az idő kienged, a jég eltakarodik, számuk újra felszaporodik. Kacsáink 

 közül ö fészkel legkorábban. Alig, hogy az első tavaszi fuvalom meg- 

 langyosította a levegőt, a nagy vándorcsapatok párokra szakadoznak, 

 együtt járnak s ilyenkor felkelésnél a tojó rendesen elsőnek kap szárnyra, 

 a gácsér pedig sápogva követi. Szerelmök szenvedélyes s főleg a gácsért 

 igen forró indulatok töltik el, — sokszor a hűség rovására. Nagyjában 

 mégis ragaszkodik párjához, de csak addig, míg a fészek elkészült és 

 megtelt tojással. 



Fészköket igen különböző helyekre rakják. S bár a régi jó magyar 

 népdal azt mondja : 



«Káka tövén költ a rucza» 



mégis éppen a tőkés kacsára nem szabály ez, mert úgy a sásban, 

 kákában, vetésekben, mint bozótok, fűzfák, bokrok alján, tuskók mellett, 

 sőt igen gyakran faodukban, csonka fűzfákon, elhagyott szarka-, varju- 

 vagy ragadozómadár-fészkekben üti fel családi otthonát. Az Al-Duná- 

 nál leginkább fekete nyárfák, fűzfák nagy odvaiban, sőt házfedél zsúpjai 

 közt is találtam fészkét. A fészek nádlevelekböl, száraz nádszálakból 

 készül, kerek belsejét pedig a tojó finom pelyheivel béleli ki. Április 

 elején, májusban, sőt június elején is találtam egészen frissen rakott 

 tojásokat. A kotlás különböző ideje részben a terület sajátságaitól, viszo- 

 nyaitól függ. Árvizes területen, hol a földszintes fészkek gyakran tönkre 

 mennek, leginkább leljük a késői tojásokat, míg kiváló alkalmas, békés 

 helyeken korán találhatók azok például a «Soór')-ban. A tojások majd- 

 nem teljesen megegyeznek a házikacsa tojásaival, kemény, sima héjnak 

 s szürkés sárgafehér színűek. 



Tojásmérték: H. 51—27; Sz. 38— 40'6 mm. 



Közönségesen 10 — 12 darabból áll fészekalja, de néha csak 8, majd 

 meg 16 is akad. Az alatt, míg a tojó odaadóan üli fészkét s ellenségekkel 

 szemben bátran védelmezi, addig a gácsérok elfelejtik házas voltukat 

 s adják a «legény»-t. Csapatokba verődve nem törődnek többé hitves tár- 

 saik aggódó gondjaival, hanem elhagyják a fészek környékét s víg czim- 

 borákkal élik életöket. Ezekhez a «kaj tárokhoz »> azután a nem szaporító 

 vagy szerencsétlenül járt tojók is rendesen csatlakoznak. Egy-két nappal 

 előbb vagy később, általában azonban négy hét alatt kelnek ki a tojások 

 s ekkor az anyamadár rögtön vízre vezeti fiókáit. Nem mindig lévén a 

 fészek víznek közvetetlen közelében, a pelyhesek gyalogosan, tityegve- 

 tótyogva, hih, bib, bib szólással követik anyjukat, ki féltékenyen kalauzolja 

 őket a vízre, a réczetermészet igazi elemére, felhasználva útközben a füves, 



