VIII. CSALÁD. RÉCZEFÉLÉK. 105 



gazos helyek védelmet nyujtó sűrűjét, halk szaggatott sápogással vagy 

 inkább mély torokhangú bíztatással hívogatván a világba lépő családot. 

 Ha a fészek fán vagy nem a földön, hanem magasban volt, egyenként 

 a földre hordja kicsinyeit, vagy pedig kiugrasztja őket a fészekből — 

 mindkét esetet megfigyelték — s ezután vezeti a közeli tócsára, vagy érhez, 

 vízfolyáshoz, csatornához, melyen elúsznak a lápra, mocsárba, tóba — 

 nagyvilágukba. Ez időtájt a kajtárkodó gácsérok is levetik díszes nász- 

 ruhájukat, vedleni kezdenek. Tollazatúkat gyorsan elhullajtják, de új 

 köntösüket is hamar felöltik ugyan, mégis egy ideig csak lubiczkolnak, 

 bukdosnak s a víz színéről nem tudnak felemelkedni. Az ilyen vedlő ré- 

 czéket a Fertőn « veretett réczének» hívják s leginkább május végén 

 június elején találkozunk velők. A fiatal réczék e közben anyányivá 

 nevelődtek s repülősek lesznek. A «Soór»-ban már június közepén, főleg 

 azonban 20-ika táján majdnem mind szárnyra kapnak, más helyeken 

 június végével s július első felében. Egyideig még összetartanak a fészek- 

 aljak, de a régi meleg családi élet nap-nap után meglazul, elszéledeznek, 

 idegen rokonokkal adják össze magukat, csapatosan vagy magukban is 

 kószálnak, kijárnak a szemes életre lakmározni, ide-oda látogatnak, hol 

 bőven kerül az eleség. A tőkés récze, csak úgy mint a többi réczék is mind, 

 szemes, vigyázó állat s nagy értelmi tehetséggel van megáldva, már 

 tudniillik a mennyire madárlétére lehet. A vízen behúzott nyakkal úsz- 

 kál, folyton táplálék után kémkedve, melyet vagy szürcsölve vagy félig 

 vízbe fordulva szakasztottan úgy keresgél, mint a házi récze. Napközben 

 csendes tisztásokon, szélvizek füvesében tartózkodik, ki-kilép a partra, 

 kutatgat vagy pedig szárnya alá dugott fejjel megpihen. Ha valami gya- 

 nús neszt hall, S alakúan erősen összehúzott nyaka felegyenesedik, figyel ; 

 s ha csakugyan bajt sejt, hápogva szárnyra kap. Legmozgalmasabb haj- 

 nalban és alkonyatkor, midőn egyik kisebb tocsogóról a másikra, a nagy 

 tóból a kis tavakra vagy fordítva, a vetésekről a vízre vagy a vízről a 

 mezőre chúzo. Ezt a szokását ismerve a vadászok, rendesen megtartott 

 beszálló helyeikre elállnak s így legkönnyebben kerítik feg}^verélre az 

 óvatos vadat. Vadászhatjuk azonban a réczét, keresgélve, utánajárva, 

 valamint hajlókkal is; de legszebb s legeredményesebb, e mellett leg- 

 olcsóbb, mégis a «les» marad. Mikor a nap a szemhatár felé száll s 

 kezd az ég pirkadni, vörösödni, a szúnyogok hada pedig tánczot járni : 

 kitelepszünk alkalmas lesőhelyünkhöz várni a jó szerencsét. Miután a 

 nap égi pályáján elbukott a szemhatár alá s a szürkület szétterjeszti 

 feketülö fátylát, az éji bogár bugása, szunyogzümmögés és távoli tücsök 

 czirpelés pedig betölti a rétet, lápot, mocsarat : akkor a komoruló légben 



Chernél: Afaffyarország madnrai. II. 



