IX. CSALÁD. LÚDFÉLÉK. 125 



A NYÁRI LÚD. 



Anser anser (L.) i758. 



[Anas aHser L. — Anser sylvestris Brhm. — Anser palustris Flemm, — Anas 

 anser (ferus) Brünn. — Anser cinereus Méter.] 



Népies nevei: tőkelúd; márcziusi lúd; szürkelúd; nagy vadlúd. 



Jegyei : házilud nagyságú, csakhogy valamivel karcsúbb ; csőre hal- 

 ványsárgás, hússzínű ; csőrköröm fehéres ; lábai és szemköre hússzínű ; a 

 szárny nem éri el a fark végét; szárnyán a világos hamuszürke szín 

 uralkodik, hátának alsó része is ilyen színű. Hasa fehér, az öregeké fekete 

 foltos. Általában sokkal fakóbb-szürke, mint a többi lud s köztük a leg- 

 nag}^obb. 



Mértéke: H. 78—84; Sz. 43-6— 49; F. 15—18; L. 71— 88; 

 Cs. 6-5- 7-9. 



A mérsékelt égöv a mi vadlúdunk igazi hazája s bár Norvégiában 

 még a 70° é. szél. közelében magam is találtam, mégis a sarkköri tája- 

 kon ritkának mondható. Európában fészkel: Angliában, Skandináviában, 

 Finnországban, Németországban s főleg a Duna vidékein, Dobrudsában, 

 Déli-Oroszországban. A Szibériában előfordulók különböznek a mieinktől, 

 mert nagyobbak, alul feketébbek s csőrük hússzínű s felső kávájuk töve 

 vörös, ezt a fajtát Anser anser rubrirostris Hodg. néven különböztet- 

 ték meg. 



A nyári lúd hazánkban is gyakori fészkelő madár, de ujabban 

 csak néhány területen, t. i. ott, a hol még meglehetős szűzies, érintetlen 

 épségökben maradtak a lóságok, mocsarak s mérnök furfangja, vízszabá- 

 lyozással, nem férkőzött még szívükhöz. így a Fertőn, főleg a nyugati 

 parton. Fehéregyháza nagy nádasaiban számos párban költ, úgy a tó 

 egyéb részein és a Hanyságban, az Ecsedi lápon, Pestmegye nagyobb 

 nádasaiban, a Sárréten, a Balaton mellékén, a velenczei tó déli végében ; 

 szóval itt-ott. még lappangó ösmocsarainkban. A déli részeken, úgy a 

 Tiszamentén, ma már ritkább; meggyérült a termékenynyé változtatott 

 föld szaporodásával. Mert a kultúra ellensége a AÍzimadárnak s a vad- 

 ludnak is. Vadmadár ő, mely a lápok, nagy mocsárterületek magányát 

 kedveli, azokat a helyeket, a hová « rendes keresetű jó ember », a halászon 

 és vadászon kívül nem igen jár. Némileg ugyan alkalmazkodott — sok 

 mással — a viszonyokhoz ; így a Székesfehérvár— Budapest közt vezető 

 vasútnak a velenczei tó és a ma már lecsapolt dinnyési mocsár terüle- 

 tén átvezető vonala mellett — alig puskalövésnyire — több költő párra s 



