Í3Ö IV. REND. FOGASCSŐRÜEK. 



Mértéke: H. 66; Sz. 42-5—44; F. 12-3—14; L. 5-8—6-5; Cs. 

 4-7—5 cm. 



b) A kis lilik. (Anser íilbifrons fimimarchicus Gunn. 1767.)"^ 



[Anser minutus Nils. — Anser Teminckii Boie. — Anser erythropus Newt. — ■ 

 Anser brevirostris Brhm.] 



Jegyei: a házikacsánál alig, vagy valamivel nagyobb; homlokán a 

 fehér lióka magasabb, mint széles, felterjed a fejtető közepéig (a szem 

 fölött); melle feketén, erősen foltos; csőre igen kicsiny, tömzsi. Észak- 

 Norvégiában, főleg a Finnmark-ban, Lapponiában honos, honnét telelésre 

 a sok vetési luddal ritkán ugyan, de ő is ellátogat hozzánk. 



Mértéke: H. 57—59-2; Sz. 39-2-40-8; F. 11 — 13; L. 6—64; 

 Cs. 3-4—4 cm. 



A most leirt két fajta nagyságra mintegy a törzsfajnak szélsősége. 

 A sok átmenet színben, termetben nehezíti az éles különböztetést. Ilyen 

 átmeneti alak az Anser bruchi Brhm. 



Nálunk a lilik nem közönséges, bárha őszi vadlúdj áraskor itt-ott 

 akad belőle egy-egy kisebb-nagyobb csapat. Kisebb termete, könnyebb 

 repülése, de meg klilik, klilik, klek, klek vagy kliklik, kliklik hangja — 

 a mitől magyar nevét is kapta — vonulás közben a magasban is meg- 

 különbözteti a többi vadlúdfajtól. Inkább magában, fajtársaival jár vagy 

 a vetési ludakhoz csatlakozik, de akkor is külön csapatban marad 

 s nem vegyül igen a nagyobbak közé. A Tiszamentén, Fertőnél, Tisza- és 

 Dunaközben, a Balatonnál több példányt lőttek; a Velenczei tavon magam 

 is láttam egy ízben. A kis Ülik, mely Petényi szerint közönségesebb volna, 

 mint az izlandi, szintén került a Fertőn, Szeged vidékén, Pest- és Moson- 

 megyében, úgy Erdélyben is, utóbbit 1894 márczius 21-én Megykeréknél 

 három darab közül lőtték. Alföldi népünk ismeri a liliket s azt is tudja, 

 hogy nem nálunk fészkelő madár, a mit azzal, hogy « lengyel lúd») — a 

 lengyel nyilván északi értelemben szerepel — fejez ki; de meg azzal a 

 régi közmondással is: «majd tojik neked alilik)) vagyis: hiába! — mert 

 az nálunk nem tojik. 



* Linné 1758-ban a «Syslema nalurae* ez. művének 123. lapján A. erythropus után irja: 

 « fronté alba» (fehérhomlokú). Valószínűleg ezt a fajtát érti ugyan, de mivel leírást nem csatol hozzá 

 s hazájául általánosságban Európa északi részét jelöli meg, azért elnevezése kétséges s helyébe a 

 GuNNERUS-tól valót kell tennünk. 



