IX. CSALÁD. LÚDFÉLÉK. 13l 



A VETÉSI LÚD. 



Anser fabalis (Lath.) Í787. 

 [Anas fabalis Lath. — Anas segetum Gm. (1788). — Anser segetum Beghst.] 



Xépies nevei: őszi vagy téli lúd; lazsnak lúd (Honig J. említi 

 ígr Vadászlap 1S9-2. évf.) 



Jegyei: valamivel kisebb a nagy vadlúdnál, de nagyobb a liliknél ; 

 csőre fekete és narancssárga, lábai szintén narancssárgák ; alsó teste nem 

 fekete foltos, főszine sötét földszínű, szürkebarna, főleg a hát alsó fele; 

 a szárnyak a fark végét jóval túlérik, hajlásban és alul sötét hamu- 

 szürkék. 



Leírása: egészben szürkésbarna, felső teste és a szárnyak tollai 

 legsötétebbek, alul legvilágosabb, fehéres; hasa, farkalja, a fark töve és 

 a felső farkfedők fehérek; a fejet és nyakat kivéve a szürkebarna tollak 

 mindegyike világosan szegett, nagy evezők barnásfeketék, száruk fehér; 

 a fark sötétbarna, fehéren szegett; szem sötétbarna. A tojó valamivel 

 kisebb a gunárnál, a fiatalok sötétebbek, mint az öregek. A «typikus»» 

 példányok csőre fekete, csak közepén van narancssárga gyűrű. 



Mértéke: H. 66—698; Sz. 42—43-5; F. 14-16; L. 6-8— 73; 

 Cs. 5*8 — 6*1 cm. 



Az északi Sarkkör táján, Skandináviától, Észak-Oroszországon és 

 Szibérián végig széles övben húzódik az a néptelen, fensíkokkal, hegyek- 

 kel váltakozó puszta, sivár táj, melyet északon a jegesvidék, a Jeges- 

 tenger és a nagy ismeretlenség határol. Nyárszakán beragyogja az éjféli 

 nap, tél idején reáborul a folytonos éjszaka, itt-ott csenevész fák, az 

 erdők végső határa, szikla, kopárság és főleg mocsár, tőzeges lápok, 

 tavak, nagy területeket elfogva jellemzik a vidéket, melyet a « tundra* 

 neve alatt ismerünk. Ez a vetési lúd nyári tanyája, itt vannak fészkelő 

 helyei. Kietlen hazájából őszszel érkezik hozzánk. Néha az első csapatok 

 már szeptember utolsó napjaiban mutatkoznak s népünk ilyenkor hamar 

 beköszöntő erős telet jósol. Októberben az érkező falkák folyton szapo- 

 rodnak, főleg a hónap vége felé s novemberben nagyobb síkságaink nagy 

 vetéstábláit — főleg ha azok vízgazdag vidéken terülnek el — ezernyi 

 ezer vadlúd lepi, legeli. Csak elbámul az ember rengeteg számukon s 

 önkénytelen kérdi : honnan vette magát ennyi állat ? Különösen az Alföld 

 roppant területei, nagyobb folyamaink és tavaink vidéke egész öszszel 

 csak úgy hemzseg tőlük; betöltik zajgásukkal, ide-oda kószálásukkal a 

 levegőeget, megszürkítik a serkedő vetéseket. 



17* 



