IX. CSALÁD. LÚDFÉLÉK. 133 



erre érthetők s nem a brachyrhtjnchus-ra.. Az azonban, hogy nálunk 

 Apajon költött volna, még a segetum-vó\ sem hihető. Az első hiteles 

 adat, mely nálunk való előfordulására vonatkozik, 1887-böl való, mikor 

 Fehérmegyében, a szent-ágotai pusztán ludászva, Meszleny B. unoka- 

 bátyám nov. -18-án lőtt egyet. Ez a példány hozzám, majd a nemzeti 

 múzeumba került. Csőrén a rózsapiros gyűrű, ugyanily színű lábai, sötét 

 feje, nyaka és keskeny fehér sávval szegélyezett csőrtöve azonnal 

 feltűntek. Ez azonban nem volt egészen typikus példány, mert csőré- 

 nek nagysága, úgy termete csak olyan és akkora volt, mint a vetési 

 lúdé."*' Sokkal inkább typikus példány a második, hazánkban elejtett, mely 

 Temes-Kubinban 1895 márczius 14-én került. Ezt Menestorfer G. lőtte 

 egy csapatból, még pedig három más példánynyal együtt, melyek sajnos, 

 a konyhái'a kerültek. A megmentett dr. Almásy György barátom gyűjte- 

 ményében van s szakasztott olyan, mint azok a legtypikusabb darabok, 

 melyeket a kopenhágai, göteborgi s más északi muzeumokban láttam. 

 Kis tömzsi csőre és termete, sötét nyaka, még bőrben is, midőn csőrén 

 a rózsapiros g>'űrű és lábainak szine megváltozott, azonnal megkülön- 

 böztetik a vetési lúdtól. Temes-Kubin volna eddig előfordulásának leg- 

 délibb pontja. A milleniumi kiállításon a horvát-szlavón iparcsarnokban 

 volt egy példány Illok-Tó\, egy másik Puszta- Vacsról (Pestm.) s kettő a 

 torontálmegyei madárgyűjteményben, mely utóbbiak 1895 decz. 15-én 

 lövettek."^'"^' 



A vetési ludak életmódja hasonlít az előbbi fajéhoz, de talán még 

 vigyázóbbak, még vadabbak, mint az. Ezekre vadászunk leginkább őszszel 

 s ezek azok, melyek még a nálunk költő nagy vadlúdnál is ismertebbek, 

 mert több helyen, nagyobb számban fordulnak meg mezőségeinken. 

 Legelöhelyeikről délben és este ők is behúznak a vizekre; embertelen 

 pusztákon kisebb tocsogókra, lakottabb vidéken kellő biztonságot nyújtó 

 nagyobb folyamokra (Duna, Tisza, Dráva stb.), tavakra (Fertő, Balaton 

 stb.). Megesik, hogy néha a víztől oly messze legelésznek, hogy nagy 

 távolságokat kell átrepűlniök, míg azt elérik; ez azonban nem zavarja 

 őket, mert előbb kerekednek szárn>Ta, s így a távoleső ivó- és hálóhelyükre 

 mégis jókor érkeznek. Hajnalpirkadáskor azután nagy gágogva, sikoltozva — 

 sokszor az egész szemhatárt elfogó csatarendben — ismét kiszállnak a 

 vizekről a mezőre. Legelőhelyöket rendesen megtartják addig, míg az a 

 kívánt táplálékot nyújthatja. 



* Ezt a darabot látva, ingott meg felfogásom a brachyrhynchus faji önállóságát illetőleg. 

 ** Dr. KüHN L, : tTorontálmegye madárvilága az ezredéves kiállításon* ez. fűzet 62. 1. *A. ery- 

 thropus* néven említi ezeket. 



