XI. CSALÁD. LILEFÉLÉK. 139 



25. NEM: 



CSIGAFORGATÓ. 



H;\EMATOPUS L. 1758. 



Csőr kétszer hosszabb a fejnél, kemény, egyenes, elöl kissé felfelé 

 hajló, oldalt összenyomott s végén kerek, tompahegyű késpengéhez 

 hasonló; hátulsó ujj hiányzik, a külső ujjak tövén összekötőhártya ; első 

 evező leghosszabb, a szárny a fark végét eléri; fark egyenes, közép- 

 hosszú; tengerpartokat lakják, réczeformán repülnek; igen élénk mada- 

 rak, melyek lágytestüekből, férgekből élnek. 



A CSIGAFORGATÓ. 



Haematopus ostrilegus L. Í785* 



[Ostralegus haeniatopus Macg. — Ostralega pica Bonn. — Hasmatopus balthi- 

 cus, orientális Brhm. — Ostralega europaea Less. — Ostralegus vulgáris Less.] 



Jegyei: örv^ös galarabnagyságú ; feje, nyaka, begye egész felső 

 teste, farkának hegye és szárnya fekete ; íiirktöve, egész alsó teste, szárny- 

 csíkja s szeme alatt egy kis foltocska fehér; csőre piros, vége felé sár- 

 gás; lábai rózsapirosak; szeme karminpiros. 



Mértéke: H. 37—38; Sz. 24—26; F. 10—12; L. 4-8- 5-2; 

 Cs. 5'8 — 7 cm. 



Ez a mással alig összetéveszthető madái* Spanyolországtól fel a 

 Nordkapig, főleg a köves tengerpartokon mindenütt honos ; fészkelve talál- 

 ták nagyobb folyamok torkolatánál is, nemkülönben a Fekete- és Kaspi 

 tengernél. Ázsiában leginkább Szibériának nagy folyamainál él a khinai 

 tengerpartig. Észak-Amerika keleti partjain szinte honos. Telelni a Föld- 

 közi tenger vidékeire s Afrikába megy; Észak-Ázsiából pedig Indiába. 

 A szárazföld belsejében ritkán mutatkozik, mert kiválóan ragaszkodik a 

 tengerhez. Ennek daczára nálunk többször előkerült már, különösen a 

 Fehértónál Szeged mellett; Alvinczen (A.-Fehérm.) a Sztrigy folyó men- 

 tén. Apátfalván (Csanádm.); Soroksáron (Pestm.) szintén lőttek egy-egy 

 példányt. A Fertőn Dombrowski 1887 szeptember 24-én 8 darabot, októ- 



* Lln.né hibásan ostyalegus-nfik irta faji nevét. 



18* 



